ЕФЕКТИВНІСТЬ АНТИГІПЕРТЕНЗИВНОЇ ТЕРАПІЇ В ЗАЛЕЖНОСТІ ВІД ПРИХИЛЬНОСТІ ДО ЛІКУВАННЯ В АМБУЛАТОРНІЙ ПРАКТИЦІ У ПАЦІЄНТІВ З АРТЕРІАЛЬНОЮ ГІПЕРТЕНЗІЄЮ 1–2 СТУПЕНЯ - Біловол, О.М.; Князькова, І.І.; Головачова, В.О.; Кузьмінова, Н.В.; Кірієнко, Д.О.; Кірієнко, О.М.; Абрамова, Л.П. (Світ медицини та біології, 2025)
Метою роботи було вивчити вплив антигіпертензивної терапії, що застосовується в амбулаторній практиці у пацієнтів з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня, на показники центральної гемодинаміки та органопротекції в умовах низької прихильності до лікування. У проспективне дослідження включено 93 амбулаторних пацієнти з вперше виявленою артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня без серцево-судинних ускладнень в анамнезі, серед них 49 чоловіків та 44 жінки (середній вік 52,3±3,8 років). Залежно від призначеної антигіперпензивної терапії пацієнти були розділені на 3 групи: 1-а – 15 пацієнтів, яким була призначена монотерапія, 2-а – 40 – вільна комбінація і 3-я – 38 – фіксована комбінація двох антигіпертензивних препаратів. Встановлено, що призначення пацієнтам з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня в амбулаторній практиці антигіпертензивної терапії (монотерапія, різні двокомпонентні комбінації гіпотензивних лікарських засобів) протягом 6 місяців дозволяло досягти цільових рівнів артеріального тиску, що сприяло покращенню систолічної функції лівого шлуночка, зменшенню ступеню гіпертрофії лівого шлуночка та нефропротективному ефекту. При низькій прихильності пацієнтів з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня до лікування ефективність антигіпертензивної терапії та її кардіопротективні та нефропротективні властивості суттєво знижувались, що свідчить про значну актуальність прихильності до лікування у реальній клінічні практиці і дозволяє враховувати ці положення при складанні програм профілактичних заходів попередження серцево-судинних ускладнень у даній когорті пацієнтів.