БІОХІМІЧНА ДЕТЕКЦІЯ АПОПТОЗУ ЗА ДНК-ФРАГМЕНТАЦІЄЮ В ТКАНИНАХ ШЛУНКУ ТА НИРОК В УМОВАХ ІНДУКОВАНОГО СТРЕСУ - Комаревцев, В.М.; Балабанова, К.В.; Калінін, І.В.; Руденко, І.В.; Усатов, С.А.; Казаков, В.Є.; Комаревцева, І.О. (Світ медицини та біології, 2024)
Мета дослідження – дослідити активність апоптозу слизової оболонки шлунка та нирок за рівнем фрагментованої ДНК в умовах експериментального стримувального стресу. Модель стримувального стресу була обрана як експериментальна модель патофізіології пов’язаного зі стресом захворювання слизової оболонки та гострої ниркової недостатності у щурів. За рівнем фрагментованості ДНК, який свідчить про рівень апоптозу в тканинах слизової оболонки шлунка в різні терміни після іммобілізаційного стресу, можна виділити фази патологічного процесу. Динаміка змін активності апоптозу за рівнем фрагментованої ДНК у тканинах кори нирок після іммобілізаційного стресу мала двофазний характер. Експериментальний іммобілізаційний стрес має значний вплив на рівні фрагментації ДНК у мозковій речовині нирки. Наслідки стресу посилюються протягом перших двох тижнів, після чого починаються процеси адаптації або відновлення. Навіть через 21 день рівень пошкодження ДНК залишається значно вищим за нормальний, що вказує на довготривалий вплив стресу на клітини нирок.