ЗВ’ЯЗОК ЛОГОПЕДИЧНИХ ПОРУШЕНЬ ІЗ ЗУБОЩЕЛЕПНИМИ АНОМАЛІЯМИ - Куроєдова, В.Д.; Галич, Л.Б.; Галич, Л.В.; Коробов, П.С. (Світ медицини та біології, 2024)
Недостатнє функціонування мовленнєвого апарату призводить до недостатньої мовної практики у найактивніший період розвитку мовлення. Переживання, пов’язані з усвідомленням свого дефекту, і негативна реакція оточуючих на мовленнєву ваду негативно впливають на прагнення дитини до спілкування. Це, своєю чергою, ще більше позначається на мовленнєвий розвиток. Зубощелепні аномалії також несприятливо впливають на зовнішній вигляд та психіку пацієнта. Метою даного дослідження було виявити логопедичні особливості у ортодонтичних пацієнтів із різними видами зубощелепних аномалій. Проведено аналіз 536 історій хвороби ортодонтичних пацієнтів віком 5–30 років та 104 з них, які мають логопедичні порушення з урахуванням віку, статі, ортодонтичного діагнозу, вивченням логопедичного статусу зі статистичною обробкою отриманих результатів. Найчастіші логопедичні проблеми мали місце при аномаліях прикусу І класу за Енглем. Друге і третє місце за частотою порушеної функції артикуляційного апарату займають відповідно ІІ клас за Енглем і відкритий прикус. У пацієнтів з прогенією, тобто з ІІІ класом за Енглем, порушення мовлення були виявлені значно рідше. Отримані дані свідчать, що у ХХІ столітті логопедичні порушення стають вагомим етіологічним фактором у виникненні зубощелепних аномалій. У переважній більшості зубощелепні аномалії поєднуються зі складними дислаліями, які суттєво ускладнюють ортодонтичне лікування та призводять до рецидива аномалій прикусу.