ОСОБЛИВОСТІ КЛІНІЧНОГО ПЕРЕБІГУ І ЛІКУВАННЯ ЛЕПТОТРИХОЗУ ПОРОЖНИНИ РОТА - Скрипнікова, Т.П.; Скрипников, П.М.; Хавалкіна, Л.М.; Ткаченко, І.М.; Хміль, Т.А.; Писаренко, О.А.; Дігтяр, Н.І. (Світ медицини та біології, 2023)
Мікрофлора порожнини рота дуже різноманітна і вміщує актиноміцети, гриби, найпростіші, спірохети, рікетсії, віруси. Найбільш високу патогенність, що викликають мікози, мають Candida albicans. Лептотрихії, як і гриби, що наявні в порожнині рота, за морфологічними даними, будовою клітинної стінки, антигенною структурою – є частиною умовно-патогенної флори порожнини рота, облігатними анаеробами. У зв’язку з цим, одні автори висловлюють думку, що рясно вегетуючі лептотріхії не свідчать про патологію. Інші, мають протилежну думку, вважаючи, що лептотрихоз є захворюванням, наближеним до опортуністичних мікозів. Але існує і третя думка – деякі автори класифікують лептотрихоз як ВІЛ-асоційованих захворювань. Така розбіжність думок спонукає оцінювати їх критично та робити висновки про необхідність лікування лептотрихозу. Також, в останні роки, кількість хворих із діагнозом «Лептотрихоз», значно збільшилась. Таким чином, лептотрихоз – це своєрідна реакція слизової оболонки на лептотрихозну інфекцію, активація і розмноження якої проходить при наявності певних умов. Лікування проводилося за загальноприйнятою схемою та з використанням препарату для прискорення строків лікування. Діагноз встановлювали на основі клініко-анамнестичних та лабораторних методів дослідження. Захворювання довготривале. Його можливо спостерігати протягом багатьох місяців і років. Лікування триває довго, вимагає наполегливості. Схема лікування може змінюватись. Критерієм одужання є клініко-лабораторні показники.