ВПЛИВ КОМБІНОВАНОЇ АНТИГІПЕРТЕНЗИВНОЇ ТЕРАПІЇ НА СТАН АРТЕРІАЛЬНОЇ СТІНКИ У ЖІНОК З АРТЕРІАЛЬНОЮ ГІПЕРТЕНЗІЄЮ ТА ПОСТМЕНОПАУЗАЛЬНИМ ОСТЕОПОРОЗОМ - Біловол, О.М.; Князькова I.I.; Фролова, Т.В.; Кузьмінова, Н.В.; Барбашова, В.О.; Старенький, В.П.; Богун, М.В. (Світ медицини та біології, 2022)
Обстежено 60 жінок віком (середній вік 62,7±3,8 років) з артеріальною гіпертензією II стадії, 2 ступеня та постменопаузальним остеопорозом за даними остеоденситометрії, які не приймали регулярну антигіпертензивну терапію. Після реєстрації вихідних даних 30 пацієнткам (1 група) призначали терапію артеріальної гіпертезії комбінацією лізиноприлу 10–20 мг та індапаміду 2,5 мг на добу та 30 пацієнткам (2 група) – лізиноприл 10–20 мг плюс гідрохлортіазид 12,5 мг на добу протягом 12 тижнів. Контрольну групу склали 20 практично здорових жінок. Усім обстеженим особам проведено клініко-лабораторне обстеження згідно протоколам обстеження пацієнтів з артеріальною гіпертезією та остеопорозом. Аналіз показників через 12 тижні виявив високу антигіпертензивну ефективність обох схем лікування. У пацієнток з артеріальною гіпертензією та постменопаузальним остеопрозом за даними офісного вимірювання артеріального тиску та добовим моніторингом артеріального тиску, 12-тижнева терапія комбінацією лізиноприлу плюс індапамід за вираженістю антигіпертензивного ефекту, здатності нормалізації добового профілю артеріального тиску, зниженню показників навантаження тиском достовірно не відрізнялася від терапії лізіноприлом у поєднанні з гідрохлортіазидом. Швидкість поширення пульсової хвилі та рівні центрального аортального тиску (цСАТ та цПТ) за даними аппланаційної тонометрії достовірно більше знижувалися на тлі 12-тижневої терапії лізиноприлом у поєднанні з індапамідом порівняно з комбінацією лізиноприлу з гідрохлортіазидом поряд з хорошою переносимістю в обох лікувальних групах.