ОЦІНКА ПРИХИЛЬНОСТІ ДО ЛІКУВАННЯ ХВОРИХ, ЩО ПЕРЕБУВАЮТЬ НА НИРКОВО-ЗАМІСНІЙ ТЕРАПІЇ З УРАХУВАННЯМ НАЯВНОСТІ ЦУКРОВОГО ДІАБЕТУ 2-ГО ТИПУ - Катеренчук, І.П.; Рустамян, С.Т. (Світ медицини та біології, 2021)
Висока розповсюдженість ХХН термінальної стадії, яка потребує нирково-замісної терапії (НЗТ) у хворих часто працездатного віку, висуває проблему психічних розладів і комплаєнсу у даної категорії пацієнтів у число соціально значущих. Метою даного дослідження було проаналізувати дотримання режиму прийому медикаментозних засобів діалізними хворими та визначити фактори, які можуть впливати на комплаєнс. У дослідженні взяли участь 93 пацієнти, з яких 44 пацієнти, що перебувають на програмному гемодіалізі та 49, які склали контрольну групу – пацієнти з ХХН І-ІІ стадій. Дослідна група була розподілена на дві підгрупи: 20 хворих (ДГ1) з діабетичною нефропатією (ДН), 24 – з іншими захворюваннями (ДГ2). Контрольну групу також було розподілено на дві підгрупи: 26 хворих з ДН (КГ1), та 23 – без ДН (КГ2). Комплаєнс визначали за допомогою специфічного опитувальника Моріскі-Гріна (MMAS-8), що складається з 8 запитань. Виявлено, що у ДГ1 2 (10,0 %) та 7 (29,2 %) у ДГ2 пацієнтів не мали прихильності до лікування. Як і в КГ1 та КГ2 11 (42,3 %) і відповідно 14 (60,9 %) пацієнтів не мали прихильності до лікування. У нашому дослідженні середню прихильність до лікування у ДГ1 мали 12 (60 %) пацієнтів як і в ДГ2 також 12 (50 %) пацієнтів. У контрольних групах також: у КГ1 середня прихильність до лікування спостерігається у 11 (42,3 %) пацієнтів, тоді як у КГ2 тільки 7 (30,4 %) хворих з початковими змінами в нирковій системі. Високу прихильність до лікування у дослідних групах мали 6 (30 %) хворих з ЦД, тоді як у ДГ2 5 (20,8 %) діалізних пацієнтів без ЦД. Відповідна картина проглядається і в контрольних групах: 4 (15,4 %) пацієнтів з ХХНІ-ІІ стадії з ЦД мали високу прихильність до лікування, тоді як у пацієнтів з ХХНІ-ІІ стадії без ЦД лише 2 (8,7 %). Проаналізовані особливості прихильності до лікування у пацієнтів різних вікових груп. Хоча не існувало статистично значимої різниці між ДГ1 і ДГ2 та КГ1 і КГ2 відповідно, в одних вікових діапазонах, але у внутрішній структурі самих груп в різних вікових діапазонах існували статистично значима різниця. Так, порівнюючи хворих в ДГ1, але в різних діапазонах, до 40 років і старше 56 років, простежується статистично значима різниця р