ЕПІГЕНЕТИЧНІ ТА ГЕНЕТИЧНІ АСПЕКТИ ФЕНОТИПІВ СИНДРОМІВ ПРАДЕРА-ВІЛЛІ ТА АНГЕЛЬМАНА - Федонюк, Л.Я.; Кованова, Е.М.; Ремінецький, Б.Я.; Єрошенко, Г.А.; Ваценко, А.В.; Передерій, Н.О.; Улановська-Циба, Н.А.; Ханнанова, О.Р. (Світ медицини та біології, 2020)
Вивчення епігенетичних і генетичних механізмів геномного імпритинга і однобатьківської дисомії, як найбільш частих порушень при синдромі Прадера-Віллі та синдромі Ангельмана, сприяє розкриттю особливостей патогенезу цих генетичних аномалій і створюють основу для пошуку нових методів для їх профілактики та епігенетичної терапії. Моноалельна експресія генів у геномному імпритингу розвивається внаслідок різного специфічного для різної статі метилування ДНК 15 хромосоми. Синдром Прадера-Віллі розвивається внаслідок мікроделеції в локусі q11-q13 і мутації кандидатного гена SNRPN батьківських хромосом. Синдром Ангельмана – в результаті мікроделеції в локусі q11-q13 і мутації кандидатного гена UBE 3A в материнській хромосомі. Батьківська однобатьківська дисомія стає причиною Синдрому Ангельмана, а материнська однобатьківська дисомія – причиною синдрому Прадера-Віллі. Можна припустити, що подібні порушення геномного імпритинга при вищевказаних синдромах можуть виникати внаслідок деметилювання жіночих і чоловічих хромосом за допомогою метилтрансферази.