ВПЛИВ ПОХІДНИХ ОКСАМІНОВИХ КИСЛОТ НА ЕКСКРЕТОРНУ ФУНКЦІЮ НИРОК - Литвинова О. М. O.N.; Литвинов В. С. V.S. (Світ медицини та біології, 2018)
Метою роботи було вивчення впливу нових похідних дикарбонових кислот на видільну функцію нирок у білих щурів в єксперименті. Вивчені сполуки мають різноспрямовану дію на видільну функцію нирок у тварин. На діуретичну активність вивчаємих сполук впливала як хімічна будова замісника, так і його розташування. Виявлені речовини, які викликають збільшення діурезу, що перевищує по діуретичній активності еталонний препарат порівняння – гіпотіазид. Отримані результати аналізу показують, що більшість досліджуваних речовин в умовах водного стресу викликають збільшення видільної функції нирок. Так, серед N-ацил-N-ариламіноетиламідорансульфонілоксамінових кислот (сполуки 1-15) найбільш активним було Сполука 1, яка в дозі 19,5 мг / кг збільшила діурез на 143,7% протягом 2 годин і протягом 4 годин - на 98,4%. У своїй структурі ця речовина має радикали п-аміну і фенілу (сполука 1), і їх заміна н-метиловим (сполука 4) радикалом призводить до зменшення сечогінних властивостей. Таким чином, сполука 4 збільшує діурез протягом 2 годин на 33,3%, а протягом 4 годин - лише на 2,4%. Сполуки 11 і 12 були практично неактивними. Вони поєднують у своїй структурі метильні, фенильні радикали і атом водню (сполука 11), а також 2-метильні і феніл (сполука 12). Введення хлорметильного радикала (сполуки 2 і 3) у структуру N-ацил-N-ариламіно-етил-амідорансульфонілаксамінових кислот призводило до антидіуретичної активності. Ці речовини знижували діурез у щурів протягом 4 годин на 45,4 та 42,2% відповідно. Більшість N-R-заміщених амідів анесульфонілаксамінових кислот (сполуки 16-28) викликали збільшення екскреції сечі на 14,3-135,5%. Найбільш активними були сполуки 18 і 25, що поєднували у своїй структурі радикали 4-аминофенил і hydroxy-гидроксипропил (сполука 18), 4-карбометоксиаминофенил і 5-карбоксаміл (сполука 25). Ці сполуки збільшують діурез протягом 4 годин на 90,7 і 135,5% відповідно. Введення радикалів бензилу (сполука 17), гептилу (сполука 20) і карбоксиметилу (сполука 21) в оксамідну частину молекули викликає зниження діуретичної активності. Антидіуретичний ефект спостерігали в сполуках 16 і 20, поєднуючи 4-аминофенил і етил (сполука 16), 4-аминофенил і гептил (сполука 20) у їх структурі, вони зменшували сечовипускання протягом 4 годин на 18,3 і 25, 6% відповідно. Таким чином, проведені дослідження впливу заміщених амідів аренесульфоніл-амінокислот в умовах водної навантаження показали, що більшість досліджуваних сполук викликали збільшення екскреторної функції нирок у учасників експерименту. Серед досліджуваних речовин найбільш вираженими діуретичними ефектами були сполуки 18 і 40, які в дозах 42,3 мг / кг і 25,7 мг / кг збільшували діурез протягом 2 годин на 171,3 і 168,5% відповідно. Ми також виявили речовини (сполуки 2 і 3), які проявляють виражену антидіуретичну активність. Ці сполуки зменшують діурез у щурів протягом 4 годин на 45,4 і 42,2% відповідно. Заміщені аміди аренсульфонілоксаминових кислот є перспективною групою сполучень для подальшого фармакологічного вивчення з метою створення на їх основі лікарських препаратів з діуретичними властивостями.