УЧАСТЬ ТРАНСКРИПЦІЙНОГО ФАКТОРУ КИШКОВОЇ ДИФЕРЕНЦІАЦІЇ CDX2 У ГІСТОГЕНЕЗІ ШЛУНКОВО-КИШКОВОГО ТРАКТУ - Рекун, Т.О.; Трофіменко, Ю.Ю.; Балинська, М.В.; Лобода, І.В. (Світ медицини та біології, 2018)
Незважаючи на велику кількість досліджень, участь транскрипційних факторів в диференціації епітелію, його відновленні і гомеостазі є складним і недостатньо дослідженим. Молекулярні механізми трансформації стратифікованого плоского епітелію в колонний залишаються неясними. Метoю роботи було дослідити експресію та роль CDX2 у диференціюванні верхньої та нижньої частини шлунково-кишкового тракту у людських ембріонів та плодів у терміні гестації 4-38 тижнів. Дослідження включало 169 аутопсійних зафіксованих у формаліні людських ембріонів та плодів у терміні гестації 4-38 тижнів європейського етнічного походження. Існують наступні ключові механізми, що впливають на диференціацію ШКТ: КMБ (кістковий морфогенетичний білок), білки сигнальних шляхів Sonic Hedgehog (Shh) і Notch, транскрипційний білок P63, CDX1 і CDX2 (фактори кишкової диференціації). Фактори транскрипції HDX, SOX, Foxa2, які завжди виражені і є типовими для ендодерми, сигнальних систем Wnt і сигнальних шляхів TCP. Аберрантна експресія CDX2 у верхній частині шлунково-кишкового тракту може бути важливим патогенним елементом кишкової метаплазії слизової оболонки шлунка та стравоходу Барретта. У ембріонів з куприково-тім’яним розміром (КТР) 6.065 ± 0.030 мм (з гестаційним віком 4–5 тижнів) і 15,12 ± 0,63 мм (гестаційний вік 6–7 тижнів) стравохідний епітелій являв собою шар товщиною дві або три клітини, при цьому найглибший шар утворювався колончастими клітинами (stratum basale). До восьми тижнів при КТР 19,43 ± 0,52 мм епітелій залишався псевдостратифікованим з появою окремих вакуолей в клітинній цитоплазмі. Через 10 тижнів (КТР 39,02 ± 0,51 мм) епітелій став стратифікованим та колоноподібним. Шлунковий епітелій гастроезофагеального переходу нагадує стравохідний з урахуванням гістохімічних характеристик в даний період спостереження, але цей епітелій мав більш компактне розташування ядер з їх гіперхромазією. Була тришарова або чотиришарова епітеліальна організація, іноді хаотична, з більшістю видовжених ядер. Важливо відзначити, що після 16 тижнів гестації ядра ентероцитів малого і товстого кишечника були позитивні до CDX2 з фокальним фарбуванням у 95% випадків. Експресія CDX2 не була вираженою в слизовій оболонці стравоходу і шлунка в порівнянні з тонкою і товстою кишкою на даний період спостереження. Сьогодні на особливу увагу заслуговуть дослідження, які пов’язують участь транскрипційних факторів під час появи стравоходу Баррета і неопластичних змін слизової оболонки шлунково-кишкового тракту. Було висунуто деякі теорії, включаючи трансдиференціацію однієї комітованої клітини-попередника в іншу або трансформацію популяції клітин-попередників або стовбурових клітин у простий епітелій замість стратифікованого плоскоклітинного некератинізованого, який фізіологічно вирівнює стравохід. Встановлено, що експресія CDX2 була негативною у всіх випадках як в стравохідному, так і в шлунковому епітелію, попре помірну експресію його в тонкій та товстій кишці, що свідчить про те, що CDX2 являється важливим транскрипційним фактором розвитку та диференціації саме кишкового епітелію. Відповідно до цієї точки зору імуногістохімічні та функціональні експериментальні дослідження вказують на відповідну експресію CDX2 при утворенні стравоходу Барретта, і навпаки умовне видалення CDX2 в кишці призводить до сквамозної метаплазії. Експресія транскрипційного фактору кишкової диференціації CDX2 була характерна для епітеліального диферону нижніх відділів шлунково-кишкового тракту та не спостерігалася нами в ядрах епітеліоцитів стравоходу та шлунка.