ЗАСТОСУВАННЯ УЛЬТРАЗВУКОВОЇ ДІАГНОСТИКИ І МАГНІТНО-РЕЗОНАНСНОЇ ТОМОГРАФІЇ У ХІРУРГІЧНОМУ ЛІКУВАННІ СКЛАДНИХ ФОРМ ГОСТРОГО ПАРАПРОКТИТУ - Шевчук, І.М.; Новицький, О.В.; Шаповал, А.Л.; Садовий, І.Я.; Сверстюк, А.С.; Сніжко, С.С. (Світ медицини та біології, 2022)
Проаналізовані результати хірургічного лікування 134 хворих ішіоректальним і пельвіоректальним гострим парапроктитом. Серед них 81 (60,4 %) чоловік, 53 (39,6 %) жінки, віком від 19 до 78 років. Ішіоректальний гострий парапроктит діагностований у 71 (52,9 %), ретроректальний – у 21 (15,8 %), пельвіоректальний – у 17 (12,7 %), підковоподібний – у 16 (11,9 %), панпарапроктит (флегмона тазу) – у 9 (6,7 %) хворих. Застосування ультразвукового дослідження та магнітно-резонансної томографії для діагностики гострого парапроктиту проаналізовано у 67 (50,0 %) хворих. Встановлення розташування гнійника в параректальних клітковинних просторах, візуалізація первинного гнійного ходу і ураженої крипти, дозволила виконати первинно радикальні оперативні втручання у 79,1 % (53/67) пацієнтів основної групи. У групі порівняння первинно-радикальні оперативні втручання були виконані у 48 % (32/67) хворих. Згідно формули Байєса ймовірність розвитку ускладнень при нерадикальних оперативних втручаннях у основній групі пацієнтів становила 0,31, у групі порівняння ‒ 0,43. Ймовірність відсутності розвитку ускладнень при нерадикальних оперативних втручаннях у основній групі пацієнтів становила 0,69, у групі порівняння ‒ 0,57, що підтвердило ефективність проведення ультразвукового дослідження та магнітно-резонансної томографії при діагностиці та лікуванні пацієнтів з гострим парапроктитом основної групи, відносно групи порівняння.
Keywords: гострий парапроктит; ультразвукове дослідження; магнітно-резонансна томографія; хірургічне лікування; формула Байєса