ПЕРІОПЕРАЦІЙНА МЕДИЦИНА – НОВИЙ НАПРЯМ ЛІКУВАННЯ ТЯЖКОЇ ОПІКОВОЇ ТРАВМИ - Сорокіна, О.Ю.; Філіп, Ж.В.; Буряк, Т.О.; Шепітько, К.В. (Світ медицини та біології, 2018)
У дослідження включені результати періопераційного обстеження й лікування 75 постраждалих з опіками. Визначено, що на відтермінування початку ОЛ тяжких опіків впливає наявність супутньої патології, опіку полум’ям (93,3%) з одночасним ураженням дихальних шляхів (53,3%). Встановлено, що ускладнений перебіг ОХ асоціювався зі збільшенням площі глибокого опіку >20% (р=0,001), об’ємом інфузійної терапії на 1 добу (р=0,001) і 2 добу (р=0,005) опікового шоку, із необхідністю збільшення темпу внутрішньовенного ведення кристалоїдів для досягнення цільового темпу діурезу >0,5 мл/кг/год. протягом першої доби після опіку (р=0,001). Обґрунтовано доцільність дотримання тактики «Damage Control Resuscitation», що спрямована на виконання оперативного лікування опіків з урахуванням стабілізації стану постраждалого та спроможності адаптаційних можливостей організму. Це обумовило необхідність розробки та використання схеми періопераційного ведення постраждалих, що сприяє відновленню показників гомеостазу на тлі проведення етапних оперативних втручань тяжких опіків.
Keywords: опікова хвороба; інтенсивна терапія; метаболічна відповідь; синдром системної запальної відповіді; пері операційна медицина