УЛЬТРАСТРУКТУРНА ОРГАНІЗАЦІЯ ПЛАЦЕНТИ ПРИ ПАРВОВІРУСНІЙ ІНФЕКЦІЇ - Бондаренко, Н.П.; Стеченко, Л.О.; Лакатош, В.П.; Лакатош, П.В.; Антонюк, М.І.; Наритник, Т.Т. (Світ медицини та біології, 2016)
Виявлення часточок парвовірусу В19 у плацентарній тканині плодів з набряковим синдромом неімунного походження є допоміжним методом у діагностиці вертикальної передачі парвовірусу В19 під час вагітності. Сприйнятливість плацентарних клітин (цитотрофобласта та синцитіотрофобласта) до парвовірусу В19 та його цитотоксичний вплив на клітини-мішені обумовлює природу патогенетичних порушень, а саме викиднів та загибель плоду у термінах до 21 тижнів гестації. До цитопатичного ефекту дії вірусів слід віднести утворення у ядрі ендотеліоцитів кровоносних капілярів, як і у цитоплазмі мієліноподібних структур, які пов’язані з посиленням перекисного окислення ліпідів. Метод електронної мікроскопії надає додаткову інформацію про причину самовільних викиднів та загибелі плода з неімунною водянкою у другому триместрі вагітності при сумнівних результатах імуноферментного аналізу на В19-парвовірусну інфекцію. Часточки парвовірусу В19 візуалізувались у 100% випадку самовільного переривання вагітності з набряковим синдром у плода та плаценті в термінах 15-19 тиждень, в той час як, гостра В19-парвовірусна інфекція у матері (за виявленням Ig M до парвовірусу В19) була діагностована шляхом імуноферментного аналізу лише у 62,5% випадків.
Keywords: В19-парвовірусна інфекція; віріони парвовірусу В19; неімунна водянка плода; загибель плоду; самовільний викидень; цитотрофобласт; синцитіотрофобласт; вагітність