Полтавський державний медичний університет та Всеукраїнська громадська організація «Наукове товариство анатомів, гістологів, ембріологів і топографанатомів України»
КЛІНІЧНА СИМПТОМАТИКА, ДІАГНОСТИКА, МОРФОЛОГІЧНА СТРУКТУРА ТА ЛІКУВАННЯ ЦЕМЕНТОМ
До різновидів одонтом клініцисти відносять цементому – пухлину мезенхімального походження, інтимно пов’язану із коренями зубів. Натомість патоморфологи вважають цементоми ураженнями як пухлинної, так і дизембріогенетичної природи, загальною ознакою яких є наявність цементоподібної тканини в апікальній ділянці. Нами проаналізовано клінічний випадок цементоми нижньої щелепи в ділянці 36 зуба, виявленої рентгенологічним дослідженням у пацієнта, направленого ортодонтом на консультацію з приводу видалення фолікулів інших зубів. Клінічна ситуація та остаточний діагноз із урахуванням деяких розбіжностей у визначенні нозологічної приналежності цементом спонукали нас до аналізу літературних даних із узагальненням власних клінічних спостережень щодо зазначеної патології. Отримані результати дозволили визначити клінічні, діагностичні і морфологічні особливості окремих видів цементом, наведених у Міжнародній гістологічній класифікації пухлин ВООЗ, та лікувальну тактику. Представлено ознаки, що відрізняють цементоми від клінічно схожих патологічних процесів. Окрема увага приділена конденсованому оститу як варіанту хронічного апікального періодонтиту у відповідь на тривале запалення.
НЕХІРУРГІЧНА КОРЕКЦІЯ ДОВГОТРИВАЛОЇ СПІВДРУЖНЬОЇ КОСООКОСТІ
Тривалий содружній косоокість, що розвинувся в дитячому віці, часто супроводжується функціональними ускладненнями, зокрема функціональною скотомою пригнічення, або бінокулярним гаплоскопічним пригніченням, що перешкоджає відновленню бінокулярного зору та знижує ефективність диплоптичного лікування. Представлено клінічний випадок 15-річного підлітка з езотропією та функціональною скотомою пригнічення. Комплексне офтальмологічне обстеження включало оцінку функції окорухових м’язів, призматичний cover-тест, а також дослідження бінокулярного зору за допомогою синоптофора та спеціалізованої комп’ютерної діагностично-лікувальної програми. На початку спостереження максимально скоригована гострота зору становила 0,9 на правому оці та 0,8 на лівому, кут езотропії – 30 призмних діоптрій без корекції та 15 призмних діоптрій із корекцією. Після 10-денного курсу ортоптичного лікування відновився гаплоскопічний бінокулярний зір і зменшився кут девіації. Після курсу диплоптичної терапії, проведеного через місяць, було досягнуто нормального бінокулярного зору з корекцією. Через один рік зберігалися ортотропія та стабільний нормальний бінокулярний зір без хірургічного втручання.
МОРФОЛОГІЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА СТРУКТУРНИХ КОМПОНЕНТІВ НИРОК ЩУРА ПРИ ДІЇ ХАРЧОВИХ ДОБАВОК
Метою огляду було узагальнити сучасні наукові дані щодо макро- та мікроскопічної організації нирок щура як експериментальної моделі, а також проаналізувати відомі механізми токсичного впливу синтетичного харчового барвника Ponceau 4R на нирки. У роботі систематизовано дані про будову нефрона, ниркового фільтра, канальцевого апарату та особливості кровопостачання нирок щура. Окрему увагу приділено відомостям про цитотоксичність Ponceau 4R, індукцію оксидативного стресу, ушкодження клітин ниркового походження і потенційні ризики тривалого харчового надходження барвника. Наведені дані підтверджують доцільність подальших морфологічних і морфометричних досліджень нефротоксичності Ponceau 4R.
РАННЯ ВАГІТНІСТЬ ПІСЛЯ ГІСТЕРОСКОПІЧНОГО ЛІКУВАННЯ ПОВНОГО МІХУРОВОГО ЗАНОСУ
Повний міхуровий занос є однією з форм гестаційної трофобластичної хвороби, що вимагає своєчасної діагностики, повного видалення патологічної тканини з порожнини матки та ретельного післяопераційного контролю рівня бета-субодиниці хоріонічного гонадотропіну. У статті представлено клінічний випадок 22-річної пацієнтки, яка вперше завагітніла та звернулася на 8-му тижні аменореї зі скаргами на вагінальну кровотечу. Під час трансвагінального ультразвукового дослідження було виявлено гетерогенну внутрішньоматкову структуру з кістозними включеннями, а рівень бета-субодиниці хоріонічного гонадотропіну був значно підвищений. Пацієнтці було виконано гістероскопічно асистовану евакуацію вмісту порожнини матки під загальною анестезією з контролем внутрішньоматкового тиску, аспірацією канюлі Кармена та механічним видаленням залишкових хоріональних ворсинок під прямою візуалізацією. Операція пройшла без ускладнень, з мінімальною крововтратою та швидким відновленням. Гістологічне дослідження підтвердило повний пухирцевий занос. Подальше підвищення рівня бета-субодиниці хоріонічного гонадотропіну викликало підозру на персистуючу трофобластичну хворобу, проте повторне обстеження вказало на ранню нову вагітність. Цей випадок підкреслює значення гістероскопії, моніторингу бета-субодиниці хоріонічного гонадотропіну та контрацептивного консультування.
АНАЛІЗ СУЧАСНИХ ПРИНЦИПІВ ДІАГНОСТИКИ ТА ЛІКУВАННЯ ОДОНТОГЕННИХ ФЛЕГМОН ЩЕЛЕПНО-ЛИЦЕВОЇ ДІЛЯНКИ
Одонтогенні флегмони щелепно-лицевої ділянки залишаються однією з актуальних проблем сучасної клінічної медицини у зв’язку з тенденцією до зростання їх поширеності та високим ризиком розвитку ускладнень. Незважаючи на удосконалення методів діагностики та лікування, ці патологічні стани можуть швидко прогресувати та призводити до тяжких наслідків, що обумовлює необхідність постійного аналізу сучасних підходів до їх ведення. Метою дослідження було узагальнення та аналіз сучасних літературних даних щодо діагностики та лікування одонтогенних флегмон щелепно-лицевої ділянки з урахуванням патогенетичних механізмів розвитку гнійно-запального процесу. Дослідження виконано у форматі аналітичного огляду наукових публікацій, індексованих у базах даних PubMed за період 2021—2026 років. До аналізу включено клінічні дослідження, систематичні огляди та метааналізи, що висвітлюють етіологію, патогенез, клінічний перебіг та сучасні підходи до лікування флегмон. Встановлено, що провідну роль у розвитку одонтогенних флегмон відіграють інфекційні чинники, зокрема грампозитивна мікрофлора, а також супутні захворювання та індивідуальні особливості організму, включаючи імунну реактивність пацієнта. Показано важливість ранньої діагностики із застосуванням лабораторних та інструментальних методів, а також комплексного лікування, що поєднує хірургічне втручання та раціональну антибіотикотерапію. Окрему увагу приділено ризику розвитку ускладнень, таких як флегмона орбіти, медіастиніт, сепсис та стенокардія Людвіга, а також особливостям перебігу захворювання у пацієнтів із супутньою патологією та у вагітних. Ефективне лікування одонтогенних флегмон щелепно-лицевої ділянки можливе за умови своєчасної діагностики, комплексного підходу до терапії та індивідуалізації лікувальної тактики з урахуванням загального стану пацієнта.
НЕЙРОВІСЦЕРАЛЬНА ДИЗРЕГУЛЯЦІЯ І СИСТЕМНА ВЕГЕТАТИВНА ДИСФУНКЦІЯ ПРИ АЛКОГОЛЬНІЙ ЗАЛЕЖНОСТІ
Метою дослідження було систематизувати сучасні дані про участь вегетативної нервової системи в алкогольній залежності та запропонувати багаторівневу інтегративну модель вегетативної дизрегуляції. Було проведено аналітичний огляд літератури з використанням баз даних PubMed, PubMed, Google Scholar, Web of Science та Scopus. Сучасні клінічні та експериментальні роботи проаналізовані поряд з фундаментальними дослідженнями в галузі нейрофізіології, нейроендокринної та нейроімунної регуляції. Було застосовано системний та патофізіологічний підхід. Результати показали формування вегетативної дисфункції внаслідок хронічного впливу алкоголю з ураженням багатьох систем, включаючи серцево-судинну, шлунково-кишкову, дихальну, терморегуляторну, урогенітальну, метаболічно-ендокринну та імунну системи. Ці зміни відбуваються на кількох ієрархічних рівнях організації вегетативної нервової системи і пов'язані з порушенням інтеграції нейровегетативних, нейроендокринних та імунних регуляторних шляхів. Порушення інтегративної функції центральної вегетативної мережі пропонується як ключовий механізм, що лежить в основі єдиного патофізіологічного континууму вегетативної дизрегуляції. Запропонована модель концептуалізує вегетативну дисфункцію як системний процес і забезпечує основу для розробки цілеспрямованих діагностичних, прогностичних та терапевтичних стратегій при алкогольній залежності. Автори висловлюють, що хронічний вплив алкоголю пов'язаний із системною вегетативною дисфункцією, наслідком формування якої є генералізоване порушення регуляторних систем. Вегетативна дисфункція є континуумом від субклінічних регуляторних порушень до явних органних проявів, що визначає прогресування захворювання. Запропонована інтегративна модель забезпечує концептуальну основу для персоналізованих діагностичних та терапевтичних підходів до алкогольної залежності.
ВПЛИВ ЕЛЕКТРОННИХ СИГАРЕТ НА ЕНДОТЕЛІАЛЬНУ ФУНКЦІЮ ТА КАРДІОПУЛЬМОНАЛЬНЕ ЗДОРОВ’Я У МОЛОДИХ ДОРОСЛИХ
Поширеність використання електронних сигарет швидко зростає, особливо серед підлітків та молодих дорослих, що зумовлено активним маркетингом, ароматизованими продуктами та уявленням про їхню відносну безпеку. Аерозолі електронних сигарет містять нікотин, пропіленгліколь, гліцерин, ароматизатори, карбонільні сполуки, леткі органічні речовини, важкі метали та інші токсичні речовини. Сучасні дані свідчать, що вейпінг викликає окислювальний стрес, ендотеліальну дисфункцію, імунну дисрегуляцію та ураження дихальних шляхів. Клінічно застосування електронних сигарет пов’язане з ураженням легенів, асоційованим із використанням електронних сигарет або продуктів для вейпінгу, погіршенням перебігу астми, зниженням функції легенів та несприятливими серцево-судинними ефектами. Особливе значення для підлітків мають ризики для нейрокогнітивного розвитку та формування нікотинової залежності. У огляді узагальнено сучасні дані щодо легеневих, серцево-судинних та імунологічних ефектів електронних сигарет, а також зазначено необхідність подальших проспективних досліджень.
Шкірні прояви після коронавірусної хвороби 2019 року зберігають клінічне значення, оскільки вони можуть тривати після видимого одужання, рецидивувати в постінфекційному періоді або свідчити про імунні та судинні порушення, що потребують диференціальної діагностики. У цьому літературному огляді узагальнено публікації, індексовані в базах PubMed та Scopus за 2021–2026 роки та присвячені змінам шкіри й волосся при постковідному синдромі. Аналіз показав, що найбільш часто обговорюваними дерматологічними наслідками є телогенне випадання волосся, уртикарні та макулопапульозні висипання, ураження на кшталт озноблення, ліведоїдні та пурпурові зміни, васкуліт дрібних судин, а також реактивація або загострення хронічних дерматозів. Діагностичний підхід повинен враховувати підтверджену або ймовірну коронавірусну хворобу 2019 року в анамнезі, терміни появи симптомів, морфологію уражень, дерматоскопію за необхідності, окремі лабораторні показники запалення та коагуляції, а також виключення лікарських реакцій, аутоімунних захворювань та інших інфекцій. Лікування має бути індивідуалізованим і включати дерматологічну оцінку, підтримуючі заходи, протизапальну та антигістамінну терапію, місцеві засоби, оцінку судинних ризиків та направлення на системне лікування лише за наявності клінічних показань.
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ, КЛІНІЧНОГО ПЕРЕБІГУ ТА ЛІКУВАННЯ ОВЕРЛАП СИНДРОМУ У ХВОРИХ ІЗ ЗАПАЛЬНИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ КИШЕЧНИКА ТА СИНДРОМОМ ПОДРАЗНЕНОГО КИШЕЧНИКА
Синдром подразненого кишечника та запальні захворювання кишечника – різні гастроентерологічні захворювання, що мають істотний вплив на якість життя пацієнтів. Клінічні прояви можуть бути дуже схожі, особливо при наявності синдрому подразненого кишечника з діареєю, що обумовлює певну складність у діагностиці. Синдром подразненого кишечника є функціональним розладом кишечника, що характеризується хронічними абдомінальними симптомами без структурних чи біохімічних порушень, тоді як запальні захворювання кишечника, основними з яких є хвороба Крона та неспецифічний виразковий коліт, супроводжуються морфологічно підтвердженим запаленням. У клінічній практиці все частіше спостерігається явище так званого «оверлапу» між цими станами, коли пацієнт із запальним захворюванням кишечнику у ремісії продовжує скаржитися на симптоми, що також притаманні синдрому подразненого кишечника. Це створює діагностичні труднощі, ускладнює лікування та часто призводить до неправильної оцінки активності основного захворювання. Ця стаття присвячена аналізу патофізіологічних механізмів, клінічних проявів, діагностичних підходів та терапевтичних стратегій у випадках «оверлап-синдрому» запальних захворювань кишечника та синдрому подразненого кишечника.
ШКАЛА ОЦІНКИ ДРЕНАЖУ ЛОБОВОЇ ПАЗУХИ ЯК ІНСТРУМЕНТ ДЛЯ ОЦІНКИ ШЛЯХІВ ВІДТОКУ ТА ВИБОРУ ЛІКУВАННЯ ПРИ ХРОНІЧНОМУ ФРОНТИТІ
Лобова пазуха є однією з найбільш складних ділянок ендоскопічної хірургії через значну анатомічну варіабельність і складність дренажних шляхів, що обумовлює ризик хронічного запалення та рецидивів. Метою дослідження було узагальнення сучасних даних про чинники, що впливають на дренажну функцію лобової пазухи, та розробка підходу до її кількісної оцінки. Проведено аналіз міжнародних і національних публікацій, що включали дані комп’ютерної томографії, анатомічних досліджень і систематичних оглядів. Встановлено, що ключовими факторами порушення дренажу є звуження лобового заглиблення до трьох міліметрів і менше, подовження дренажного каналу понад десять міліметрів, його більш горизонтальна орієнтація та наявність додаткових анатомічних структур, які змінюють напрямок відтоку. Показано, що складні та асиметричні траєкторії дренажу сприяють застою секрету і визначають перебіг захворювання. На цій основі запропоновано бальну систему оцінки дренажної функції, яка дозволяє стратифікувати пацієнтів за складністю дренажу та обґрунтовано обирати тактику лікування від консервативного ведення до розширених хірургічних втручань, що підвищує точність передопераційного планування.
ГАЗОТРАНСМІТЕРИ ЯК МОДУЛЯТОРИ НОЦИЦЕПТИВНОЇ ТА АНТИНОЦИЦЕПТИВНОЇ СИСТЕМ
У статті узагальнено сучасні дані щодо ролі нітроген монооксиду, гідроген сульфіду та карбон оксиду у модуляції ноцицептивних та антиноцицептивних систем. На сьогодні газотрансмітери розглядаються як важливі ендогенні сигнальні молекули, що беруть участь у регуляції нейрозапалення, синаптичної передачі та больової чутливості. Для аналізу було використано сучасні експериментальні та оглядові дослідження, опубліковані у 2021–2026 роках і проіндексовані в базах PubMed, Scopus, Web of Science та Google Scholar. Встановлено, що нітроген монооксид, гідроген сульфід і карбон моноксид здатні проявляти як проноцицептивні, так і антиноцицептивні ефекти залежно від концентрації, локалізації синтезу та патофізіологічних умов. Газотрансмітери беруть участь у процесах периферичної та центральної сенситизації, регуляції іонних каналів, активації гліальних клітин, розвитку оксидативного стресу та запальних реакцій. Водночас вони можуть активувати ендогенні механізми пригнічення болю через калієві канали, cGMP-залежні сигнальні шляхи та обмеження нейрозапалення. Отримані дані свідчать про перспективність фармакологічної модуляції систем газотрансмітерів для створення нових анальгетичних засобів при запальних і нейропатичних больових синдромах.
АЛАРМІНИ TSLP, IL-25, IL-33 ЯК МІШЕНЬ ДІАГНОСТИКИ ТА ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО РЕЦИДИВУЮЧОГО ГЕРПЕТИЧНОГО СТОМАТИТУ
Хронічний рецидивуючий герпетичний стоматит є одним із найпоширеніших вірусних захворювань слизової оболонки рота, патогенез якого досі недостатньо вивчено. У статті систематизовано сучасні дані щодо ролі епітеліальних алармінів – тимусного стромального лімфопоетину, інтерлейкіну-33 та інтерлейкіну-25 – у патогенезі хронічного рецидивуючого герпетичного стоматиту. Обґрунтовано концепцію самопідтримувального алармінового патогенетичного циклу та імунологічне підґрунтя для оптимізації лікування хронічного рецидивуючого герпетичного стоматиту шляхом поєднання противірусної терапії з прийомом препаратів цинку та опроміненням діодним лазером.
ПРИНЦИПИ ХІРУРГІЧНОГО ЛІКУВАННЯ САРКОМ М’ЯКИХ ТКАНИН
Саркома м’яких тканин – це рідкісна злоякісна пухлина мезенхімального походження, яка значно відрізняється за гістологічною будовою, анатомічною локалізацією, біологічною поведінкою та реакцією на лікування. У огляді узагальнено сучасні дані щодо діагностики та хірургічного лікування сарком м’яких тканин з урахуванням публікацій 2022–2026 років та актуальних клінічних рекомендацій. Аналіз показує, що ефективне ведення пацієнтів залежить від раннього направлення до спеціалізованого центру, якісної візуалізації, планової біопсії, мультидисциплінарного прийняття рішень та повного видалення пухлини з гістологічно негативними краями резекції. Магнітно-резонансна томографія, комп’ютерна томографія, позитронно-емісійна томографія у поєднанні з комп’ютерною томографією та біопсія під візуальним контролем покращують стадіювання, оцінку ступеня злоякісності та планування операції. Органозберігаючі втручання є пріоритетним підходом при більшості пухлин кінцівок, тоді як ампутація застосовується в окремих випадках. Індивідуалізоване післяопераційне спостереження необхідне для своєчасного виявлення рецидивів і метастазів.
ПРОЄКЦІЙНА ФЕТАЛЬНА АНАТОМІЯ ОРГАНІВ І СТРУКТУР БІЧНОЇ ДІЛЯНКИ ЛИЦЯ ТА СУМІЖНИХ ДІЛЯНОК ШИЇ
Останнім часом збільшилася кількість вродженої та набутої патології органів і структур ділянок голови та шиї, що зумовлює підвищену зацікавленість дослідників у подальшому з’ясуванні їхньої анатомічної мінливості за умов норми та патології. З’ясування проєкційних взаємовідношень органів, фасціально-м’язових і судинно-нервових утворень бічної ділянки лиця та суміжних ділянок шиї проведено на 22 препаратах плодів людини віком 4-10 місяців (81,0-375,0 мм тім’яно-куприкової довжини). Встановлено, що розвиток і становлення топографо-анатомічних взаємовідношень складових утворень бічної ділянки лиця та суміжних ділянок шиї у плодовому періоді розвитку людини знаходиться під сукупним впливом просторово-часових факторів, пов’язаних з динамікою та тісною синтопічною кореляцією органів, судинно-нервових, фасціально-клітковинних і кісткових структур даних ділянок. Також встановлено значну індивідуальну та вікову анатомічну мінливість органів, судин і нервів бічної ділянки лиця та суміжних ділянок шиї у плодів людини, що проявляється у різновидах їх форми, розмірів і топографії.
МОРФОЛОГІЧНІ ЗМІНИ В СТРУКТУРНИХ ЕЛЕМЕНТАХ ОЧНОГО ЯБЛУКА ПРИ КОНТУЗІЙНІЙ ТРАВМІ У КРОЛІВ
Метою дослідження було вивчити особливості патоморфологічних, морфометричних та денситометричних змін структурних елементів очного яблука (судинної оболонки та нейронів сітківки) кролів при моделюванні контузійного синдрому та провести порівняльну оцінку терапевтичної ефективності очних крапель l-лізину-(s)-2,6-діаміногексанової кислоти 3-метил-1,2,4-тріазоліл-5-тіоацетату 1 % та очних крапель 2 % цитиколіну з гіалуроновою кислотою. Дослідження виконано на 20 кроликах породи Каліфорнійська зі змодельованою контузійною травмою ока. Тварини отримували інстиляції 1 % крапель l-лізину- (s)-2,6-діаміногексанової кислоти 3-метил-1,2,4-тріазоліл-5-тіоацетату або референс-препарату 2 % цитиколіну з гіалуроновою кислотою 3 рази на добу. Через 10 діб зрізи сітківки оцінювали морфометрично та денситометрично в системі VIDAS-386 (визначали площу ядер, вміст РНК, щільність клітин, % апоптозу). Нелікована контузійна травма ока викликала глибокі дегенеративні зміни нейронів, що підтверджувалося зниженням їхньої щільності, площі ядер, концентрації РНК. Обидва препарати продемонстрували виражений нейроретинопротективний ефект, активуючи транскрипційні процеси та знижуючи рівень клітинної загибелі. l-лізин-(s)-2,6-діаміногексанової кислоти 3-метил-1,2,4-тріазоліл-5-тіоацетат достовірно перевершив 2 % цитиколін з гіалуроновою кислотою за здатністю відновлювати щільність гангліонарних, біполярних клітин. Курсове застосування очних крапель l-лізину-(s)-2,6-діаміногексанової кислоти 3-метил-1,2,4-тріазоліл-5-тіоацетату 1 % має потужний нейроретинопротектив- ний потенціал, що перевищує ефект референс-препарату 2 % цитиколіну з гіалуроновою кислотою в умовах експериментальної травми ока.
ПОРІВНЯЛЬНА МОРФОЛОГІЧНА І МОРФОМЕТРИЧНА ХАРАКТЕРИСТИКА МІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА ПЕЧІНКИ ЩУРІВ ЗА УМОВИ ДОВГОСТРОКОВОГО ЗАСТОСУВАННЯ ОЛІЇ КАНАБІДІОЛУ ТА ОЛІЇ НАСІННЯ КОНОПЕЛЬ
Дослідження присвячено вивченню впливу тривалого введення олії канабідіолу та олії насіння конопель на стан мікроциркуляторного русла печінки щурів. Експеримент проведено на восьмидесяти щурах-самцях, які отримували впродовж 8-ми і 10-ти тижнів в якості дієтичних добавок олію канабідіолу та олію насіння конопель. У дослідженні надано порівняльну морфологічну характеристику з морфометричною оцінкою мікроциркуляторного русла печінки щурів. Структурна організація судинного компартменту печінки щурів за умови довготривалого впливу олії канабідіолу і конопляної олії не зазнавала дистрофічно-некротичних змін. Встановлено достовірно більший середній показник діаметра міжчасточкових вен, синусоїдів у дослідній групі олії канабідіолу відносно групи конопляної олії (p <0,0001) і контрольної групи (p <0,0001). Середні показники діаметрів міжчасточкової артерії у дослідних групах олії канабідіолу і конопляної олії у двох серіях експерименту достовірно не відрізнялися між собою (р>0,05). Дилатація синусоїдів і незначна гіперемія одиничних центральних вен у групі олії канабідіолу в обидвох серіях не вказували на утруднений відтік крові з печінкової часточки, морфологічні зміни мали переважно адаптивний характер. Таким чином, експериментальне застосування олії канабідіолу та олії насіння конопель вказує на безпечність застосування впродовж 8-ми і 10-ти тижнів.
ВПЛИВ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ НА БІОХІМІЧНІ ПОКАЗНИКИ СИРОВАТКИ КРОВІ ЩУРІВ ЗА УМОВ КАРІЄСОГЕННОЇ ДІЄТИ ТА АЛІМЕНТАРНОГО ДЕФІЦИТУ ВІТАМІНУ D НА ТЛІ ДЕСТРУКЦІЇ КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ ЩЕЛЕП
Робота була присвячена оцінці впливу запропонованого лікувально-профілактичного комплексу на біохімічні показники сироватки крові щурів за умов карієсогенної дієти та аліментарного дефіциту вітаміну D на тлі деструкції кісткової тканини щелеп. Експериментальні дослідження були проведені на 30 чотиримісячних щурах-самцях лінії Wistar. У ході експерименту тварин було розподілено на три групи по 10 щурів у кожній: 1-ша група – інтактні тварини; 2-га група – травма ділянки нижньої щелепи в проєкції коренів молярів та моделювання аліментарного дефіциту вітаміну D на тлі високосахарозної карієсогенної дієти; 3-тя група – модель патології та застосування лікувально-профілактичного комплексу. У сироватці крові визначали концентрацію загального кальцію, неорганічного фосфору, магнію, загального 25-гідроксивітаміну D, паратгормону та остеокальцину. Моделювання патологічного стану призвело до зниження концентрації загального кальцію на 27,8 %, неорганічного фосфору – на 19,8 %, загального вітаміну D – на 14,3 %, концентрації магнію – в 1,5 раза та рівня остеокальцину – в 1,4 раза, що супроводжувалося підвищенням концентрації паратгормону в 1,4 раза. Застосування запропонованого лікувально-профілактичного комплексу сприяло корекції виявлених порушень і нормалізації досліджуваних показників у напрямку значень інтактних тварин, що свідчить про відновлення кальцій-фосфорного обміну, зниження активності резорбції кісткової тканини, стимуляцію функціональної активності остеобластів та посилення мінералізації альвеолярної кістки.
МІКРОСКОПІЧНІ ЗМІНИ СУДИН ГЕМОМІКРОЦИРКУЛЯТОРНОГО РУСЛА КОРИ ПІВКУЛЬ ГОЛОВНОГО МОЗКУ ЗА УМОВ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО КАНЦЕРОГЕНЕЗУ
Канцерогенез товстої кишки є однією з актуальних проблем експериментальної та клінічної онкології. Метою було вивчити морфологічні зміни гемомікроциркуляторного русла кори головного мозку щурів при експериментальному канцерогенезі. Дослід виконано на 30 аутбредних білих щурах самцях. Тварин було розділено на 2 групи: І – 10 контрольних тварин, ІІ – 20 тварин з індукованою колоректальною аденокарциномою in situ. Для моделювання аденокарциноми використовували N,N-диметилгідразин гідрохлорид який розчиняли в ізотонічному розчині натрію хлориду. Канцероген вводили підшкірно в міжлопаткову область у дозуванні 7,2 мг/кг маси тіла тварин, один раз на тиждень протягом 30 тижнів. Встановлено, що за умов змодельованого онкогенезу у судинах мікроциркуляторного русла кори півкуль головного мозку щурів відбуваються альтеративні зміни, що проявляються нерівномірним кровонаповненням, стазами, сладж-ефектом, мікротромбами. Мікросудини нерівномірно кровонаповнені, з ознаками дилатації або різкого спазму. Найбільш вираженим є підвищення проникності стінки судин з розвитком значного периваскулярного набряку. Базальна мембрана нерівномірно потовщена, набрякла або ущільнена. Ендотеліоцити набряклі, вакуолізовані, з гіперхромними ядрами та ознаками десквамації.
ВПЛИВ ЕКСТРАКТУ ХМЕЛЮ ВУГЛЕКИСЛОТНОГО НА ІНТЕНСИВНІСТЬ РОСТУ ТА РІВЕНЬ АНТИБІОТИКОРЕЗИСТЕНТНОСТІ ТРАНСФОРМАНТНОГО ШТАМУ KLEBSIELLA PNEUMONIAE
Досліджено вплив екстракту хмелю вуглекислотного на ріст та стійкість до ампіциліну музейного штаму Klebsiella pneumoniae 5055 з набутою експериментальним шляхом плазмідою резистентності до бета-лактамних антибіотиків від штаму Escherichia coli "D". Перенос плазміди антибіотикорезистентності зазначеному штаму підтверджено методом горизонтального гель-електрофорезу, полімеразної ланцюгової реакції у реальному часі та при дослідженні профілю антибіотикочутливості фенотиповими методами. Встановлено, що екстракт хмелю вуглекислотного створював виражену протимікробну дію щодо трансформантного штаму Klebsiella pneumoniae, проте не впливав на рівень його резистентності до ампіциліну. Проаналізувавши дані наших досліджень можна зробити припущення, що інгібуюча дія екстракту хмелю вуглекислотного на ріст бактерій не супроводжувалась антиплазмідним ефектом, оскільки стійкість до бета-лактамів у штаму Klebsiella pneumoniae 5055+рECD була пов’язана саме з отриманням шляхом трансформації in vitro плазміди резистентності до ампіциліну.
АНАЛІЗ МЕХАНІЗМІВ СТАНОВЛЕННЯ АДАПТАЦІЇ ОРГАНІЗМУ ДО ФУНКЦІОНАЛЬНОГО НАВАНТАЖЕННЯ ПЛАВАННЯМ НА ОСНОВІ ЗМІН ГЕМАТОЛОГІЧНИХ ПОКАЗНИКІВ
Було проведено експериментальне дослідження механізмів адаптації до фізичного навантаження плаванням шляхом аналізу змін гематологічних показників периферичної крові щурів. Обчислювали інтегративні маркери клітинного імунного запалення за співвідношеннями між окремими форменими елементами крові. На початку досліджень визначали резистентність щурів до гіпоксичної гіпоксії. Для експерименту відбирали середньорезистентних тварин. Далі їх тренували плаванням упродовж 10 днів з використанням додаткового вантажу. В кінці експерименту було відмічено підвищення резистентності цих тварин до гіпоксичної гіпоксії. При аналізі показників червоної крові було встановлено підвищення концентрації гемоглобіну та еритроцитарних індексів. Реєстрували зниження сегментоядерних нейтрофілів, підвищення лімфоцитів, зменшення тромбоцитів. При аналізі обчислених нами інтегративних маркерів клітинного імунного запалення у дослідних тварин були виявлені показові зміни усіх показників, що відображають протизапальні ефекти застосованих нами фізичних навантажень, з відсутністю ознак перетренування та перевантаження. Застосування таких маркерів має важливе практичне значення, оскільки є адекватним, ефективним та доступним способом оцінки адаптивного потенціалу організму при реалізації функціональних навантажень різної інтенсивності та тривалості.
ВПЛИВ РЕВМАТОЛОГІЧНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ НА МІНЕРАЛЬНУ ЩІЛЬНІСТЬ КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ АЛЬВЕОЛЯРНОГО ВІДРОСТКА ПРИ ХРОНІЧНОМУ ГЕНЕРАЛІЗОВАНОМУ ПАРОДОНТИТІ
Ревматичні захворювання часто супроводжуються системними запальними змінами, що порушують метаболізм кісткової тканини та прискорюють руйнування тканин пародонту. Дослідження взаємозв’язку між зниженням мінеральної щільності кісткової тканини скелета та змінами альвеолярної кістки має важливе значення для вдосконалення діагностики та лікування пацієнтів із супутньою ревматичною та пародонтологічною патологією. До дослідження було включено 102 пацієнти з ревматичними захворюваннями та хронічним генералізованим пародонтитом, яким було проведено клінічну та рентгенологічну оцінку стану кісткової тканини. У міру збільшення тяжкості захворювання пародонту виявлено прогресуюче зменшення об’єму кісткової тканини, що зачіпає як горизонтальні, так і вертикальні відділи альвеолярної кістки. Найбільш виражене зниження мінеральної щільності кісткової тканини відзначено в центральній зоні кісткових дефектів, тоді як при тяжкому перебігу захворювання спостерігалася поширена різноспрямована деструкція, що виходила за межі альвеолярного відростка. Отримані результати свідчать про тісний зв’язок між системним зниженням мінеральної щільності кісткової тканини та вираженістю пародонтальної деструкції, підтверджують діагностичну цінність рентгенологічної оцінки щільності кісткової тканини для раннього виявлення пацієнтів із високим ризиком прогресування кісткової втрати та обґрунтовують необхідність міждисциплінарного підходу до їхнього лікування.
ДИНАМІКА МОРФОЛОГІЧНИХ ЗМІН У КЛУБОЧКОВІЙ ЗОНІ КОРИ НАДНИРКОВИХ ЗАЛОЗ У ЩУРІВ НА РАННІХ ЕТАПАХ ЕКСПЕРИМЕНТУ ПІСЛЯ ВВЕДЕННЯ КОМПЛЕКСУ ХАРЧОВИХ ДОБАВОК
У статті висвітлено результати експериментального дослідження змін клубочкової зони кіркової речовини надниркових залоз під впливом комплексу харчових добавок (глутамат натрію, нітрит натрію, понсо 4R). Актуальність роботи зумовлена поширенням ендокринної патології та впливом екзогенних чинників на гіпоталамо-гіпофізарно-надниркову систему. Дослідження було проведено на 84 білих щурах із застосуванням морфологічних і морфометричних методів. Встановлено, що клубочкова зона зазнає виражених деструктивно-дегенеративних змін: дезорганізації клітин, втрати ліпідних включень, пікнозу ядер і формування апоптичних тілець. Виявлені зміни свідчать про порушення синтезу мінералокортикоїдів і, як наслідок, розлади водно-електролітного балансу. Отримані результати підкреслюють чутливість клубочкової зони до харчових ксенобіотиків і акцентують значення харчових факторів у підтриманні ендокринного гомеостазу, формуючи підґрунтя для профілактичних стратегій у клінічній практиці.
ПРОГРАМА ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ У ХВОРИХ, ОПЕРОВАНИХ З ПРИВОДУ ПЕРИТОНІТУ, В РАННЬОМУ ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНОМУ ПЕРІОДІ
Летальність при перитоніті становить від 9,2 до 37,5 % і залишається на такому рівні протягом останніх десятиліть. Нами було обстежено 165 пацієнтів із гострою хірургічною патологією. Вік хворих коливався від 18 до 93 років. Чоловіків було 75, жінок – 90. Проведення програми реабілітації у післяопераційному періоді у пацієнтів, прооперованих з приводу перитоніту, сприяє якнайшвидшому відновленню роботи всіх життєво важливих органів та систем. Впровадження програми реабілітації (рання мобілізація, дихальні вправи та дозовані активні рухи для верхніх і нижніх кінцівок) через 12–16 годин після закінчення хірургічного втручання, які мали комплексний та поетапний характер, сприяло зниженню частоти бронхолегеневих ускладнень на 5,6 %, тромбозів – на 3,2 %, ранньої кишкової непрохідності – на 1,1 %. Проведення фізичної терапії має бути зорієнтоване на індивідуальні особливості кожного пацієнта з урахуванням віку, супутньої патології, тривалості та обсягу хірургічного втручання.
ОЦІНКА СТАНУ СИСТЕМИ ЗСІДАННЯ КРОВІ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ СЕНСОНЕВРАЛЬНИМИ ПОРУШЕННЯМИ СЛУХУ, ЯКІ ПЕРЕХВОРІЛИ НА COVID-19
COVID-19 є системним захворюванням, при якому уражаються різні системи організму, зокрема слухова і система гемостазу. Було досліджено зміни показників тромбоцитарно-судинної, коагуляційної та фібринолітичної ланок гемостазу у 32 пацієнтів з сенсоневральними порушеннями слуху, які перехворіли на COVID-19 та 20 здорових нормальночуючих осіб. Встановлена нормалізація фібриногену та екамулінового часу. Виявлено підвищення концентрації розчинного фібрину на тлі зниження Д-димеру. Це свідчить про активацію системи зсідання крові та не здатність фібринолізу гідролізувати фібринові згустки на що опосередковано підтверджує підвищення рівня РФМК. Встановлено зниження вмісту протеїну С, що вказує на внутрішньосудинну генерацію тромбіну. Внаслідок надпродукції якого відбувається підвищення претромбіну-1 й концентрації розчинного фібрину. Подовження активованого часткового тромбопластинового часу та протромбінового часу на тлі змін вищевказаних показників, є проявом хронічної коагулопатії споживання. Відсутність нормалізації показників гемостазу у пацієнтів, які перехворіли на COVID-19 є несприятливою прогностичною ознакою.
ЕРЕКТИЛЬНА ДИСФУНКЦІЯ ТА МЕТАБОЛІЧНИЙ СИНДРОМ ЯК ВЗАЄМОПОВ’ЯЗАНІ БАГАТОФАКТОРНІ ЗАХВОРЮВАННЯ
Метаболічний синдром є однією з основних причин розвитку еректильної дисфункції внаслідок сукупного впливу метаболічних, судинних, гормональних та серцево-судинних порушень. Метою даного дослідження була оцінка клінічних особливостей еректильної дисфункції у чоловіків з метаболічним синдромом шляхом обстеження 117 пацієнтів та їх порівняння зі здоровими чоловіками. Метаболічний синдром було виявлено у понад половини пацієнтів і найчастіше він супроводжувався порушеннями ліпідного обміну, серцево-судинними захворюваннями, ожирінням та цукровим діабетом. У чоловіків з метаболічним синдромом відзначалися більш тяжкий ступінь еректильної дисфункції, нижчий рівень тестостерону, порушення кровотоку в судинах статевого члена, а також частіші порушення функції соматичної та вегетативної нервової системи. Депресивні симптоми зустрічалися частіше, ніж тривожні, що підкреслює важливість психологічної оцінки пацієнтів. Отримані результати свідчать про багатофакторну природу еректильної дисфункції, асоційованої з метаболічним синдромом, і підтверджують необхідність комплексної оцінки метаболічних, гормональних, судинних та психологічних факторів для поліпшення діагностики та лікування.
КОРЕЛЯЦІЙНІ ЗВЯ’ЗКИ МІЖ РІВНЕМ ГЕМОГЛОБІНУ ТА ПАРАМЕТРАМИ АКТИВНОСТІ ЗАХВОРЮВАННЯ ПРИ ЮВЕНІЛЬНОМУ ІДІОПАТИЧНОМУ АРТРИТІ
Анемія є частим позасуглобовим проявом ювенільного ідіопатичного артриту та може свідчити про збереження запальної активності. Метою дослідження було оцінити зв’язок рівня гемоглобіну з клінічними та лабораторними показниками активності захворювання у дітей з ювенільним ідіопатичним артритом. До дослідження включено 80 пацієнтів віком від 2 до 18 років і 20 практично здорових дітей. У пацієнтів виявлено вищі показники лейкоцитів, тромбоцитів, швидкості осідання еритроцитів та С-реактивного білка, а також нижчий рівень гемоглобіну порівняно з контрольною групою. Рівень гемоглобіну мав статистично значущі негативні кореляції з маркерами запалення, загальною активністю захворювання та ураженням низки суглобів верхніх кінцівок. Отримані дані дозволяють розглядати зниження гемоглобіну як додатковий показник запального навантаження та більш агресивного ураження суглобів у дітей із цією патологією.
ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК МІЖ ЯКІСТЮ ЖИТТЯ ТА КОГНІТИВНИМ СТАТУСОМ У ПАЦІЄНТІВ З АЛКОГОЛІЗМОМ
Згідно із сучасними оцінками Всесвітньої організації охорони здоров’я, частка смертей, пов’язаних із вживанням алкоголю, у Словацькій Республіці становить 8,3 %, що відповідає приблизно 4500 випадкам смерті щороку. Метою дослідження було вивчення якості життя та когнітивного статусу пацієнтів з алкоголізмом. У дослідженні взяли участь 100 респондентів. Для реалізації визначених завдань дослідження використовували стандартизовані опитувальники SF-36 (Medical Outcomes Study 36–Item Short Form) та MMSE (Mini-Mental State Examination).. Рівень якості життя чоловіків з алкоголізмом був нижчим (86,8), ніж у жінок з алкоголізмом (106,82), водночас відмінності показників когнітивних функцій між чоловіками (18,66) та жінками (19,86) були мінімальними. У пацієнтів з алкоголізмом віком до 40 років рівень якості життя був вищим (101,02), тоді як у пацієнтів віком понад 40 років він був нижчим (90,08). Відмінності також встановлено щодо рівня когнітивних функцій: у пацієнтів з алкоголізмом віком до 40 років цей показник був вищим (22,49), ніж у пацієнтів віком понад 40 років (15,76).
ПЕРИПАПІЛЯРНІ МІКРОСУДИННІ ЗМІНИ ПІСЛЯ ТАМПОНАДИ СИЛІКОНОВОЮ ОЛІЄЮ, ВИЗНАЧЕНІ ЗА ДОПОМОГОЮ ОПТИЧНОЇ КОГЕРЕНТНОЇ ТОМОГРАФІЇ-АНГІОГРАФІЇ
Тампонада силіконовою олією широко застосовується в хірургічному лікуванні складних захворювань сітківки; однак її можливий вплив на мікроциркуляцію зорового нерва залишається недостатньо вивченим. У цьому пошуковому продольному дослідженні оцінювали зміни перипапілярної мікроциркуляції після видалення силіконової олії у пацієнтів, які перенесли вітреоретинальну операцію з тривалою тампонадою силіконовою олією. Після видалення силіконової олії під наглядом перебували двадцять очей дев’ятнадцяти пацієнтів, яких було розподілено на дві групи залежно від тривалості тампонади: від одного до шести місяців та від шести до дванадцяти місяців. Перипапілярні мікросудинні параметри оцінювали повторно протягом 12-місячного періоду спостереження. Як щільність перипапілярних судин, так і індекс кровотоку демонстрували поступове поліпшення після видалення силіконової олії в обох групах. В очах із коротшою тривалістю тампонади силіконовою олією відзначалася сприятливіша динаміка відновлення мікроциркуляції протягом усього періоду спостереження. Отримані дані дають підстави припустити, що тривала тампонада силіконовою олією може бути пов’язана з повільнішим відновленням перипапілярної мікроциркуляції після операції.
РОЛЬ СТАНУ НАЗОФАРИНГЕАЛЬНОЇ ЗОНИ ПРИ ЛІКУВАННІ ПЕРВИННОГО ДИФУЗНОГО ХРОНІЧНОГО РИНОСИНУСИТУ ТИПУ 2 У ПАЦІЄНТІВ ДОРОСЛОГО ВІКУ
Дослідження було присвячене оцінці ролі стану назофарингеальної зони у перебігу та лікуванні первинного дифузного хронічного риносинуситу типу 2 у дорослих. Обстежено 339 пацієнтів, серед яких у 68 (20,06 %) діагностовано супутній хронічний назофарингіт. На другому етапі 58 пацієнтів із хронічним назофарингітом та 91 пацієнт без нього отримували стандартну терапію з додаванням мукозальної бактеріальної вакцини Лантіген Б; 36 пацієнтів контрольної групи отримували лише стандартне лікування. Застосовували клінічне, відеоендоскопічне, функціональне, мікробіологічне та імунологічне дослідження. У пацієнтів із хронічним назофарингітом частіше виявляли аденоїдні вегетації І ступеня, тяжчі клінічні прояви, виражений дисбіоз та ураження середнього вуха. Додавання Лантігену Б забезпечувало достовірніше зменшення симптомів, нормалізацію мікробіому назофарингеальної зони і рівня секреторного IgA у ротоглотковому секреті та зниження частоти гострого середнього і секреторного отиту.
КЛІНІЧНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ, ДІАГНОСТИКА ТА РЕПРОДУКТИВНІ РЕЗУЛЬТАТИ ПРИ ПОЛІПАХ ЕНДОМЕТРІЮ
Поліпи ендометрія – це поширені доброякісні утворення, які можуть негативно впливати на репродуктивну функцію жінок і часто протікають безсимптомно, що призводить до пізньої діагностики. Метою дослідження було вивчення клінічних особливостей поліпів ендометрія, їхнього впливу на репродуктивні результати, а також оцінка ефективності діагностичних і лікувальних підходів. Було обстежено 68 жінок із гістологічно підтвердженими поліпами ендометрія та 24 жінки контрольної групи. Діагностика включала трансвагінальне ультразвукове дослідження, соногістерографію та гістероскопію. Лікування проводилося з використанням гормональної терапії та вичікувальної тактики, ефективність оцінювалася за регресією поліпів та частотою рецидивів. Частим симптомом були аномальні маткові кровотечі, при цьому частина пацієнток залишалася безсимптомною. Множинні та великі поліпи асоціювалися з більш вираженою клінічною симптоматикою. Гормональна терапія показала варіабельну ефективність, при цьому комбіновані оральні контрацептиви були ефективнішими, ніж прогестини. Гістероскопія продемонструвала найвищу діагностичну точність, а рецидиви спостерігалися досить часто. Поліпи ендометрія суттєво впливають на репродуктивне здоров’я, особливо за множинних уражень, що підкреслює необхідність точної діагностики та індивідуалізованого підходу до лікування.