Полтавський державний медичний університет та Всеукраїнська громадська організація «Наукове товариство анатомів, гістологів, ембріологів і топографанатомів України»
СВІТЛОЇ ПАМ’ЯТІ ПРОФЕСОРА ГАЛИНИ ЄРОШЕНКО
12 січня 2026 року передчасно завершився земний шлях завідувачки кафедри біології Полтавського державного медичного університету, доктора медичних наук, професора, завідувачки міжкафедральної науково-дослідної та навчальної морфологічної лабораторії Полтавського державного медичного університету, головного редактора наукового журналу «Світ медицини та біології», члена Наукового товариства анатомів, гістологів, ембріологів та топографічних анатомів України, академіка Міжнародної академії інтегративної антропології, і, насамперед, яскравої та чутливої людини — Галини Анатоліївни Єрошенко.
Авторське право (c) 2026 Світ медицини та біології
НАНОКОМПОЗИЦІЯ ДЛЯ ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО АПІКАЛЬНОГО ПЕРІОДОНТИТУ ТА ВІДНОВЛЕННЯ КІСТОК
У даній роботі представлено клінічний випадок діагностики щільності кісткової тканини альвеолярного відростка нижньої щелепи, її архітектоніки у пацієнта з хронічним верхівковим періодонтитом. Щільність кісткової тканини альвеолярного відростка нижньої щелепи визначали в періапікальних ділянках уражених зубів. Отримані результати оцінювали за одиницями шкали Гаунсвільда, з використанням класифікації типів кісткової тканини за C.Е. Misсh. У клінічному дослідженні вивчалася ефективність лікування хронічного апікального періодонтиту з використанням фосфатного буферу із застосуванням запропонованого методу. У статті описано механізм дії даної композиції, що стимулює мінералізацію кісткової тканини та сприяє відновленню мінералізованих кісткових структур. В результаті хімічних реакцій обох зазначених реагентів утворюється нанокомпозитна структура. Зазначений діагностичний алгоритм проводився нами для необхідного індивідуального лікування хронічного верхівкового періодонтиту. Аналіз отриманих результатів (зміна щільності від D4 до D3) свідчить про ефективність застосування фосфатного буферу в апікальній ділянці періодонту. В подальших дослідженнях планується продовження вивчення щільності кісткової тканини періапікальних структур верхньої щелепи.
ХВОРОБА, АСОЦІЙОВАНА З АНТИТІЛАМИ ДО ГЛОМЕРУЛЯРНОЇ БАЗАЛЬНОЇ МЕМБРАНИ: СУЧАСНІ УЯВЛЕННЯ ПРО ЕТІОПАТОҐЕНЕЗ, КЛІНІЧНІ ПРОЯВИ, ДІАГНОСТИКУ І ТЕРАПЕВТИЧНІ СТРАТЕГІЇ
Метою дослідження було проведення бібліометричного аналізу світового каталогу наукової літератури, індексованої у провідних наукометричних базах даних із метою виявлення хронологічної динаміки виявлення хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, аналізу даних щодо її етіопатоґенезу, клінічних проявів, сучасних принципів діагностики та лікувальної тактики. Пошук літературних джерел здійснювався шляхом спеціалізованого пошукового запиту, що поєднував терміни, повʼязані з геморагічним легенево-нирковим синдромом на тлі хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани (синдрому Гудпасчера). За допомогою кількісно-структурно-аналітичного методу було проаналізовано рік публікації, тип документа, галузева приналежність, географічний та інституційний розподіл. Результати аналізу показали, що найпоширенішими були оригінальні клінічні дослідження та систематичні огляди, що структура відображає переважання емпіричних досліджень при вивченні хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, підкреслює високий рівень клінічної значущості, актуальності та достовірність інформації. Недостатність інформації про цю життєзагрожуючу патологію, неоднозначність її епідеміології, рідкісність задокументованих випадків хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, недостатнє розуміння аутоімунних реакцій, варіабельність її клінічних проявів, зростання інтересу до цієї проблеми, внаслідок збільшення захворюваності, особливо – після перенесеної коронавірусної хвороби, визначають актуальність дослідження.
асоційована з антитілами до гломерулярної базальної мембрани
СУЧАСНІ НАУКОВІ ТЕНДЕНЦІЇ В ОЦІНЦІ КЛАПАНА ДЛЯ ПЛАНУВАННЯ ТРАНСКАТЕТЕРНОЇ ЗАМІНИ МІТРАЛЬНОГО КЛАПАНА З ВИКОРИСТАННЯМ КОМП’ЮТЕРНОЇ ТОМОГРАФІЇ
Мітральна регургітація є одним із найпоширеніших захворювань клапанів серця у літніх пацієнтів, а складність будови мітрального клапана та різноманітність механізмів регургітації вимагають точної мультимодальної візуалізації. На тлі незмінної ключової ролі ехокардіографії, комп’ютерна томографія все впевненіше посідає центральне місце в передопераційній оцінці кандидатів на транскатетерну заміну мітрального клапана, забезпечуючи точне вимірювання мітрального кільця, оцінку субвальвулярних структур та прогнозування нового вихідного тракту лівого шлуночка. Метою цього огляду було узагальнити сучасні дані щодо можливостей КТ в анатомічній оцінці мітрального клапана та плануванні транскатетерної заміни мітрального клапана, включаючи методологічні підходи провідних експертних груп, що охоплюють моделювання кільця (сідлоподібна та D-подібна конфігурації), динаміку анулярного апарату та особливості, пов'язані з конкретними пристроями. КТ забезпечує високу просторову роздільну здатність та відтворюваність, однак у міру розвитку технологій транскатетерної заміни мітрального клапана подальша стандартизація методів моделювання кільця та прогнозування нового вихідного тракту лівого шлуночка залишаються дуже важливими аспектами.
транскатетерна заміна мітрального клапана
ВИПАДОК ВОГНЕПАЛЬНОГО КУЛЬОВОГО НАСКРІЗНОГО ПОРАНЕННЯ ГЛОТКИ
Метою дослідження була демонстрація особливостей менеджменту ізольованого вогнепального кульового наскрізного поранення шиї з ушкодженням глотки, дефектом бокових стінок глотки та надгортанника. Клінічний випадок стосується пацієнта С., 48 років, який отримав вогнепальне поранення в бронежилеті та шоломі під час стрілкового бою. Знаходився на позиції протягом 7 діб після поранення, під час яких надавалася лише домедична допомога. На сьому добу доставлений до медичного тимчасового формування, де було проведено обробку рани. Через 2 год доставлений до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону. Встановлено ізольоване вогнепальне кульове наскрізне поранення ІІ зони шиї з проникаюче у глотку, дефектами бокових стінок глотки, ушкодженням надгортанника; дефектом м`яких тканин шиї. Виконана операція: вторинна хірургічна обробка ран шиї, гастростомія за Вітцелем. На другу добу після надходження пацієнт був переведений на наступний рівень надання медичної допомоги. Виконано було трахеостомію, вторинну хірургічну обробку ран передньої поверхні шиї, некректомію, ревізію гортані, тампонаду рото-гортаноглотки. На шиї було виконано оперативне втручання в обсязі: мінілапаротомія, гастростомія по Вітцелю для харчування пораненого. На другу добу після надходження пацієнт був переведений на наступний рівень надання медичної допомоги. Клінічний випадок демонструє вкрай рідкісне вогнепальне поранення ІІ зони шиї з практично повною руйнацією глотки. Якісне проведення домедичної допомоги протягом 7 діб в тактичних умовах розвиток ранової інфекції, аспірації та асфіксії. Автори висловлюють стосовно адекватності та своєчасності хірургічної тактики на третьому рівні надання медичної допомоги задля збереження власних тканин для подальшої пластики та операцій, що запобігають розвиткові тяжких ускладнень.
хірургічне лікування вогнепальних ран шиї
НАУКОВА ЕВОЛЮЦІЯ ТА ГЛОБАЛЬНІ ТЕНДЕНЦІЇ У ВИВЧЕННІ ВЗАЄМОЗВ’ЯЗКІВ МІЖ МОРБІДНИМ ОЖИРІННЯМ ТА ПСИХІЧНИМ ЗДОРОВ’ЯМ
Метою дослідження було проведення бібліометричного аналізу світового каталогу наукової літератури, індексованої у провідних науко метричних базах даних, з метою виявлення часової динаміки проблеми, її структури та найпоширеніших векторів досліджень коморбідності морбідного ожиріння та афективної патології. Було обрано кількісно-структурно-аналітичний метод та використано спеціалізований пошуковий запит, що поєднував терміни, пов'язані з тяжким ожирінням та тривожно-депресивними розладами. Було проаналізовано рік публікації, тип документа, галузеву приналежність, географічний та інституційний розподіл і профілі фінансування. Результати показали постійне зростання інтересу до цієї наукової галузі, і найпоширенішими були оригінальні клінічні дослідження та систематичні огляди. Найбільш продуктивними з точки зору кількості публікацій були дослідницькі центри США та Китаю, що базуються на глобалізації міждисциплінарних досліджень у галузі баріатричної медицини та психіатрії. Тематичний розподіл підтверджує взаємодію клінічних, нейробіологічних та імунометаболічних підходів. Згідно з узагальненням існуючих досліджень, між морбідним ожирінням та тривожно-депресивними розладами існує двосторонній патофізіологічний зв'язок, в якому ключову роль відіграють хронічне слабке запалення, нейрозапалення, порушення регуляції гіпоталамо-гіпофізарно-наднирковозалозної осі, інсулінорезистентність та втрата нейропластичності. Тенденція пов'язувати тяжкість ожиріння з психологічним дистресом доводить важливість включення психіатричного скринінгу в схеми лікування пацієнтів з тяжким ожирінням. Ці висновки підтримують розвиток цієї галузі як незалежної міждисциплінарної сфери та проливають світло на можливості створення індивідуалізованих підходів до лікування з урахуванням імунометаболічного фенотипу та впливу хронічного стресу.
ПРЕДЕТЕРМІНАНТИ ПСИХО-НЕВРОТИЧНИХ РОЗЛАДІВ З ПОЗИЦІЙ КЛІНІЧНОЇ ПАТОФІЗІОЛОГІЇ ТА ДИФЕРЕНЦІАЛЬНОЇ ПСИХОФІЗІОЛОГІЇ
Метою дослідження було з’ясування провідних предетермінант розвитку психоневротичних розладів з позицій клінічної патофізіології та диференціальної психофізіології. Систематичний аналіз досліджень з 2020 по 2025 роки, взятих з медичних баз даних PubMed, Google Scholar, Web of Science and SCOPUS, висвітлює основні чотири предетермінанти високого ризику розвитку психо-невротичних розладів – особистісні особливості індивіда (преморбідні своєрідні риси характеру), генетичну детермінацію основних властивостей нервової системи, середовищні фактори та дизрегуляцію нервової, ендокринної та імунної систем. Автори акцентують увагу на необхідності системного та інтегративного підходу для визначення міжіндивідуальної варіативності психологічних ознак з позицій клінічної патофізіології, психогенетики та диференціальної психофізіології. Автори висловлюють, що донозологічна діагностика пограничних психічних станів та визначення ступеня ризику можливого переходу психоневротичних розладів у неврози повинні базуватися на врахуванні детермінант таких розладів, що є перспективним профілактичним напрямком для збереження здоров'я широких верств населення України.
ФАКТОРИ РИЗИКУ РОЗВИТКУ КРИТИЧНИХ СТАНІВ У НОВОНАРОДЖЕНИХ
Протягом останніх десятиліть зниження неонатальної смертності залишається пріоритетним завданням для глобальних систем охорони здоров’я. Сучасні досягнення в неонатології, зокрема створення перинатальних центрів та вдосконалення інтенсивної терапії, сприяли зниженню смертності. Проте ускладнення та довгострокові наслідки серед тих, хто вижив, залишаються серйозною проблемою. У цьому огляді аналізується сучасна література щодо факторів ризику розвитку критичних станів у новонароджених, включаючи передчасні пологи, гіпоксію, інфекційні процеси та вроджені аномалії. Також розглядається, як початкова стабілізація та реанімація у пологовому залі впливають на частоту та наслідки критичних станів, зазначаючи, що поліорганна недостатність, спричинена гіпоксією та системним запаленням, є основним механізмом. Численні дослідження показують, що профілактика та раннє виявлення гіпоксії, вроджених аномалій та інфекцій істотно покращують результати, особливо для недоношених дітей, знижуючи як неонатальну смертність, так і ранню інвалідність. Подальші дослідження, спрямовані на уточнення стратифікації ризику критичних станів у новонароджених, мають важливе значення для поліпшення якості життя новонароджених.
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ЕМБРІО- ТА КАРДІОПРОТЕКТОРНОЇ РОЛІ СУКЦИНАТУ ЦИНКУ ВІДНОСНО ТОКСИЧНОСТІ ХЛОРИДУ КАДМІЮ
Серцево-судинні захворювання залишаються лідерами причин смертності в усьому світі та в Україні. Актуальним напрямком сучасних морфологічних досліджень є визначення змін, що виникають in vivo під впливом сполук кадмію на процеси запліднення, ембріогенез та формування і розвиток серця. Метою експерименту було визначення змін морфогенезу серця та основних показників ембріогенезу за умов хронічного щоденного впливу хлориду кадмію при ізольованому введенні та в комбінації з сукцинатом цинку. Отримані дані продемонстрували складний, залежний від тривалості надходження та дози характер взаємодії хлориду кадмію з есенціальним мікроелементом сукцинатом цинку. У тканинах серця дорослих самиць та у ембріонах щурів знижувався рівень накопичення кадмію при комбінованому надходженні досліджуваних речовин. Також одночасне надходження сукцинату цинку з хлоридом кадмію достовірно знижувало ефекти ембріо- та кардіотоксичності кадмію, що дозволяє розглядати сукцинат цинку як потенціальний протектор або біоантагоніст токсичним властивостям хлориду кадмію в досліджуванних дозах та способі введення в експерименті на щурах.
ГЛОБАЛЬНІ ТЕНДЕНЦІЇ І ФАКТОРИ РИЗИКУ НИЗЬКОЇ МАСИ ТІЛА ПРИ НАРОДЖЕННІ
Низька маса тіла при народженні, яка визначається як маса тіла новонародженого менше 2500 грамів, залишається серйозною глобальною проблемою охорони здоров'я, особливо в країнах з низьким та середнім рівнем доходу, де реєструється понад 95 % випадків низької маси тіла при народженні. У цьому огляді узагальнюються сучасні глобальні та регіональні тенденції, оцінки поширеності та пов'язані фактори ризику низької маси тіла при народженні на основі даних ВООЗ, ЮНІСЕФ та наукових досліджень, що рецензуються. Ключовими детермінантами є передчасні пологи, затримка внутрішньоутробного розвитку, недостатнє харчування матері, анемія, соціально-економічний статус та обмежений доступ до якісної допологової медичної допомоги. Незважаючи на досягнення у сфері охорони здоров'я, прогрес у зниженні частоти низької маси тіла при народженні залишається повільним та нерівномірним у різних регіонах світу. В огляді наголошується на необхідності покращення якості даних, розробки цільових втручань та впровадження комплексних стратегій охорони здоров'я матері для зниження смертності та довгострокових ускладнень, пов'язаних з низькою масою тіла при народженні. Посилення перинатальної допомоги, підвищення рівня освіти матерів та усунення соціальних детермінантів здоров'я є важливими кроками на шляху до досягнення глобальних цілей охорони здоров'я дітей.
ВПЛИВ ГІДРОГЕН СУЛЬФІДУ ТА ЦИСТЕЇНУ НА ТОНУС АОРТИ ЩУРІВ З РІЗНИМ СТАТУСОМ ЩИТОПОДІБНОЇ ЗАЛОЗИ
Порушення функціонального стану щитоподібної залози є важливим чинником ризику розвитку ендотеліальної дисфункції та серцево-судинних захворювань. У дослідженні оцінено вплив сірковмісних сполук, зокрема цистеїну та гідрогенсульфіду, на скоротливу активність грудної аорти щурів із експериментально індукованим гіпо- та гіпертиреозом. Результати показали, що дефіцит тиреоїдних гормонів значно знижує здатність судинної стінки до релаксації у відповідь на зазначені сполуки, що підтверджувалося зміщенням кривих «доза-ефект» та підвищенням середньоефективних концентрацій. Натомість гіпертиреоїдний стан не спричинив суттєвих змін у тонусі аорти. Виявлені закономірності свідчать про формування вираженої ендотеліальної дисфункції при гіпотиреозі та розширюють уявлення про молекулярні механізми регуляції судинного тонусу в умовах ендокринних порушень. Отримані дані відкривають перспективи для пошуку нових терапевтичних мішеней у корекції серцево-судинних патологій, пов’язаних із дисфункцією щитоподібної залози.
ВПЛИВ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ НА БІОХІМІЧНІ ПОКАЗНИКИ СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ЯСЕН ЩУРІВ ЗА УМОВ КАРІЄСОГЕННОЇ ДІЄТИ ТА АЛІМЕНТАРНОГО ДЕФІЦИТУ ВІТАМІНУ D НА ТЛІ ДЕСТРУКЦІЇ КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ ЩЕЛЕП
Робота була присвячена оцінці впливу запропонованого лікувально-профілактичного комплексу на біохімічні показники слизової оболонки ясен щурів за умов карієсогенної дієти та аліментарного дефіциту вітаміну D на тлі деструкції кісткової тканини щелеп. Експериментальні дослідження були проведені на 30 чотиримісячних щурах лінії Wistar стадного У ході експерименту тварини були поділені на три групи, по 10 щурів у кожній: 1 група – інтактні; 2 група – травма ділянки нижньої щелепи в проекції коренів молярів та моделювання аліментарного гіповітамінозу D на тлі високосахарозної карієсогенної дієти; 3 група – модель патології та застосування лікувально-профілактичного комплексу.. Готували гомогенати ясен та визначали рівень біохімічних маркерів системного запалення: активність еластази та вміст малонового діальдегіду, а також активність уреази, лізоциму та каталази. Лікувально-профілактичне застосування у щурів запропонованого комплексу сприяє гальмуванню виявлених порушень, нормалізуючи досліджувані показники до рівня інтактних тварин, що свідчить про виражені антиоксидантні, протизапальні та протимікробні властивості комплексу.
НЕЙРОТРОФІЧНІ ТА ГЛІАЛЬНІ МАРКЕРИ ВІДНОВЛЕННЯ НЕРВОВОЇ ТКАНИНИ ЗА УМОВ ГОСТРИХ РОЗЛАДІВ МОЗКОВОГО КРОВООБІГУ: ЕФЕКТИ КЛІТИННО-АНТИОКСИДАНТНОЇ ТЕРАПІЇ
Гострі розлади мозкового кровообігу залишаються одними з провідних причин смертності та інвалідизації, що зумовлює актуальність пошуку ефективних підходів до нейропротекції та стимуляції нейрогенезу. У зв’язку з цим важливим є дослідження змін нейрональних і гліальних маркерів при ішемічному ушкодженні мозку. Експеримент проведено на білих щурах із використанням моделі фокальної ішемії головного мозку, відтвореної шляхом ендоваскулярної оклюзії середньої мозкової артерії. У сироватці крові визначали рівні білка S100b, мозкового нейротрофічного фактора, нейронспецифічної енолази, гліального фібрилярного кислого білка та фактора росту пігментного епітелію імуноферментним методом для оцінки впливу мезенхімальних стовбурових клітин і ресвератролу. Встановлено, що гостре порушення мозкового кровообігу супроводжується зниженням нейронспецифічної енолази і фактора росту пігментного епітелію та підвищенням білка S100b, гліального фібрилярного кислого білка і мозкового нейротрофічного фактора, що відображає активацію глії та адаптаційні реакції нервової тканини. Монотерапія мезенхімальними стовбуровими клітинами забезпечувала часткову нормалізацію гліальної активності, тоді як їх комбіноване застосування з ресвератролом мало більш виражений ефект: підвищення нейронспецифічної енолази і фактора росту пігментного епітелію та зниження білка S100b і мозкового нейротрофічного фактору. Це свідчить про відновлення нейрональної метаболічної активності, стимуляцію ангіогенезу та оптимізацію гліально-нейрональної взаємодії. Новизна дослідження полягає у встановленні синергічного ефекту клітинно-антиоксидантної терапії, що забезпечує посилення нейрорегенерації, зниження оксидативного стресу та стабілізацію нейротрофічного статусу в ранньому відновному періоді. Отримані результати мають важливе значення для розвитку сучасних патогенетично обґрунтованих підходів до лікування ішемічного ураження мозку.
ЧАСОВА ДИНАМІКА УЛЬТРАСТРУКТУРНИХ УШКОДЖЕНЬ СІДНИЧНОГО НЕРВА ЩУРІВ ЗА УМОВ ДІЇ ЦИСПЛАТИНУ, ПАКЛІТАКСЕЛУ ТА ЇХ ОДНОЧАСНОГО ВВЕДЕННЯ
Хіміотерапевтично-індукована периферична нейропатія є одним із найпоширеніших дозолімітуючих ускладнень при застосуванні цисплатину та паклітакселу. Метою дослідження було охарактеризувати ультраструктурні зміни сідничного нерва щурів та їхню часову динаміку при окремому та комбінованому введенні цих препаратів. Дослідження виконано на статевозрілих самцях білих інбредних щурів, розподілених на чотири групи: інтактний контроль, паклітаксел (сумарно 8 мг/кг в/о), цисплатин (сумарно 16 мг/кг в/о) та група одночасного введення. При одночасному введенні тварини отримували цисплатин у дозі 2 мг/кг та паклітаксел у дозі 5 мг/кг один раз на тиждень протягом шести тижнів. Обрана схема забезпечувала кумулятивне дозове навантаження, співмірне зі стандартними клінічними режимами паклітакселу 175 мг/м² і цисплатину 75 мг/м² при перерахунку за площею поверхні тіла. Ультраструктуру нерва вивчали методом трансмісійної електронної мікроскопії на 1, 7, 60, 90 та 120 добу після початку введення препаратів із морфометричним визначенням товщини базальної мембрани ендоневральних капілярів. Цисплатин викликав ранні та виражені ендотеліосудинні ушкодження (потовщення базальної мембрани до 255±30 нм, мікропіноцитоз, стаз, периваскулярний набряк). Паклітаксел переважно уражував аксонально-гліальну ланку (периаксональні вакуолі, розшарування мієліну, мітохондріальна дегенерація у шванівських клітинах). Одночасне введення спричиняло синергічну деструкцію всіх компонентів нейро-гліо-судинного комплексу з максимальною товщиною базальної мембрани 280±33 нм на 90-ту добу. На 120-ту добу відзначали лише часткове відновлення з ознаками хронічної аксональної атрофії та стійкого потовщення базальної мембрани. Встановлено, що саме порушення роботи ендотелію запускає й визначає подальший розвиток ушкоджень при хіміотерапевтично-індукованій периферичній нейропатії. Отримані дані обґрунтовують необхідність ранніх нейропротекторних стратегій, спрямованих на стабілізацію гемато-нервового бар’єра та мітохондріального гомеостазу.
хіміотерапевтично-індукована периферична нейропатія
МОРФОФУНКЦІОНАЛЬНИЙ СТАН МАКРОФАГАЛЬНОЇ ЛАНКИ СЕЛЕЗІНКИ ЗА УМОВ ОКСИДАТИВНО-НІТРОЗАТИВНОГО СТРЕСУ, ВИКЛИКАНОГО ТРИВАЛИМ ВВЕДЕННЯМ КОМПЛЕКСУ ХІМІЧНИХ ХАРЧОВИХ ДОБАВОК
Дослідження присвячено вивченню впливу тривалого введення комплексу харчових добавок на стан макрофагальної ланки селезінки щурів. Експеримент проведено на сімдесяти щурах-самцях, які отримували суміш добавок протягом 1–20 тижнів. Оцінювали рівні малонового діальдегіду, нітритів та імуноморфологію CD68+ макрофагів. Встановлено двофазну реакцію макрофагальної популяції. На ранніх термінах спостерігалося зростання кількості клітин із піком на 4-му тижні, що у 1,79 раза перевищувало контроль. Хронічний вплив призвів до вираженої редукції чисельності клітин до 20-го тижня у 4,48 раза порівняно з початковими значеннями. Морфологічний аналіз виявив прогресуючу фрагментацію клітин, атрофію маргінальної зони та зниження інтенсивності імуногістохімічного забарвлення. Структурна деградація макрофагального апарату тісно корелювала з накопиченням продуктів пероксидного окиснення ліпідів. Робота демонструє механізм виснаження імунного бар’єру селезінки під дією тривалого ксенобіотичного навантаження.
МІКРОСКОПІЧНІ ТА МОРФОМЕТРИЧНІ ЗМІНИ В МІКРОСУДИНАХ ЛЕГЕНЬ ЛАБОРАТОРНИХ ЩУРІВ ЧЕРЕЗ ТРИ ГОДИНИ ПІСЛЯ ВВЕДЕННЯ ОТРУТИ СКОРПІОНУ LEIURUS MACROCTENUS
Через три години після введення отрути скорпіона Leiurus macroctenus у легенях лабораторних щурів формуються виражені структурні та функціональні порушення мікроциркуляторного русла. Серед мікроскопічних змін на перший план виходить виражене повнокрів’я судин дрібного калібру у поєднанні з їх звуженням, зумовленим набряком як їх оболонок так і стромального компоненту легені. Окрім цього виявлено виражену запальну реакцію, що характеризується масивною міграцією лейкоцитів із переважанням сегментоядерних нейтрофілів та активацією базофілів у периваскулярному просторі. Порушення цілісності судинної стінки супроводжується різноманітними мікроскопічними змінами, зокрема, її дезорганізацією, розшаруванням та розвитком периваскулярного набряку. У тканині легені в більшості полях зору спостерігаються вогнища з формуванням крововиливів та фібринових тромбів у судинах дрібного калібру. Морфометричний аналіз підтверджує виявлене достовірне зменшення внутрішнього діаметра артеріол, капілярів і венул (р=0.004, р=0.007 та р=0.0002 відповідно) порівняно з контролем. Сукупність виявлених мікроскопічних змін свідчить про розвиток гострих запально-тромбогеморагічних порушень з боку циркуляції крові у дрібних судинах легень у відповідь на токсичну дію отрути скорпіона Leiurus macroctenus.
вплив отрути скорпіона Leiurus macroctenus
ЦИТОКІНОВИЙ ПРОФІЛЬ ТА СИГНАЛЬНІ МАРКЕРИ СТРЕС-ВІДПОВІДІ У СЕЛЕЗІНЦІ ЩУРІВ ПІСЛЯ ВВЕДЕННЯ ОТРУТИ LEIURUS MACROCTENUS
У дослідженні оцінено динаміку змін рівня запальних медіаторів і сигнальних молекул, асоційованих із відповіддю на стрес, у селезінці щурів після одноразового внутрішньом’язового введення отрути L. macroctenus у дозі, що відповідала середній летальній дозі. Вплив отрути зумовлював раннє підвищення рівня прозапальних цитокінів протягом першої години з подальшим зростанням протизапальних цитокінів через 24 години. Одночасне підвищення рівнів ядерного фактора каппа B, індукованого гіпоксією фактора 1 альфа, а також білків теплового шоку 60 і 70 свідчило про активацію транскрипційних механізмів запальної відповіді та клітинних стресових реакцій. Наприкінці періоду спостереження (72 години) більшість досліджуваних показників наближалася до контрольних значень. Отримані результати демонструють координовану та зворотну імунну відповідь у тканині селезінки та підкреслюють участь вторинних лімфоїдних органів у системній реакції організму на отруєння отрутою скорпіона.
ЛІОФІЛІЗОВАНИЙ ЛЕЙКОКОНЦЕНТРАТ КОРДОВОЇ КРОВІ ЛЮДИНИ ЯК ДРАЙВЕР РІВНЯ ЕКСПРЕСІЇ БІЛКА HSP70 І ФОРМУВАННЯ ТОЛЕРОГЕННИХ ДЕНДРИТНИХ КЛІТИН
Провідну роль у регуляції імунної відповіді, зокрема у формуванні імунної толерантності, відіграють дендритні клітини. Білок теплового шоку Hsp70 відомий своїми імуномодулюючими властивостями. До теперішнього часу його участь у формуванні толерогенного фенотипу і функції дендритних клітин залишається недостатньо вивченою. Проаналізовано вплив ліофілізованого лейкоконцентрату кордової крові людини на експресію білка Hsp70 в дендритних клітинах та пов’язані з цим зміни їх функціонального стану. Встановлена дозозалежна здатність ліофілізованого лейкоконцентрату кордової крові на експресію білка Hsp70 в дендритних клітинах, отриманих з мононуклеарів кісткового мозку мишей, що свідчить про його регуляторний потенціал. Показано, що під впливом ліофілізованого лейкоконцентрату кордової крові в дендритних клітинах підвищується експресія Hsp70 білка, що визначає їх толерогенну функцію за збільшенням продукції протизапального цитокіну IЛ-10. Отримані результати акцентують увагу відносно ключової ролі білка Hsp70 в індукції імунної толерантності, а також відкривають перспективи використання ліофілізованого лейкоконцентрату кордової крові у терапії патологій аутоімунного генезу.
ліофілізований лейкоконцентрат кордової крові
ВАРІАБЕЛЬНІСТЬ І ГЕНДЕРНІ ОСОБЛИВОСТІ РІЗНИХ ТИПІВ НАВМИСНО ДЕФОРМОВАНИХ ТА НЕДЕФОРМОВАНИХ ЧЕРЕПІВ
Стаття написана з метою проведення порівняльного аналізу частоти виявлення деформації черепа та її відсутності у жінок та чоловіків на основі індексних показників. Загалом було проаналізовано 254 черепи (200 без штучних деформацій та 54 з деформаціями) із краніологічної колекції Азербайджанського медичного університету. Встановлено, що існує зв’язок між показником висоти та довжини між типами черепа з деформацією та без неї у чоловіків. Ці параметри були близькими за наявності та відсутності деформації у чоловіків. У жінок спостерігався зв'язок між показником ширини та довжини з деформацією та без неї. Статистично значущий зв’язок за даним показником спостерігався у жінок незалежно від стану черепа.
ОСОБЛИВОСТІ КОМПОНЕНТІВ СОМАТОТИПУ ТА ПОКАЗНИКІВ КОМПОНЕНТНОГО СКЛАДУ МАСИ ТІЛА У ХВОРИХ НА ГНІЗДОВУ АЛОПЕЦІЮ УКРАЇНСЬКИХ ЧОЛОВІКІВ
Встановлено, що у хворих на гніздову алопецію українських чоловіків загалом, 1-го, 2-го та 3-го ступеня тяжкості, порівняно з практично здоровими чоловіками, величина ектоморфного компоненту соматотипу (відповідно на 43,87 % – 30,57 % – 51,79 % – 59,55 %) та кісткового компоненту маси тіла за визначеного за формулами Матейко (відповідно на 16,24 % – 18,01 % – 14,29 % – 16,02 %) достовірно менші, а м’язового та жирового компонентів маси тіла за Матейко (відповідно на 14,00 % – 11,07 % – 15,34 % – 18,09 % та на 11,61 % – 6,00 % – 15,43 % – 15,82 %), а також, за винятком 1-го ступеня тяжкості, м’язового компоненту маси тіла визначеного за формулами Американського інституту харчування (відповідно на 11,55 % – 13,39 % – 17,30 %) – навпаки достовірно більші або мають тенденції до більших значень. Між хворими на гніздову алопецію українськими чоловіками в більшості випадків встановлені тенденції до більших значень у хворих 2-го ступеня тяжкості ендоморфного компонентку соматотипу (на 7,37 %) та жирової маси тіла за Матейко (на 10,03 %), а також у хворих 3-го ступеня тяжкості м’язової маси тіла за Матейко (на 7,90 %) й Американського інституту харчування (на 10,48 %) та жирової маси тіла за Матейко (на 10,46 %) порівняно з хворими 1-го ступеня тяжкості.
практично здорові та хворі українські чоловіки
practically healthy and sick Ukrainian men
HE4, CA-125, ІНДЕКС ROMA ТА ЕКСПРЕСІЯ ПУХЛИННИХ РЕЦЕПТОРІВ У ПОСТМЕНОПАУЗАЛЬНИХ ПАЦІЄНТОК ІЗ РАКОМ ЯЄЧНИКІВ ТА ШИЙКИ МАТКИ
Рак яєчників та шийки матки є одними з найбільш поширених гінекологічних злоякісних новоутворень у постменопаузальних жінок, і надійні біомаркери мають вирішальне значення для точної діагностики та стратифікації ризику. Метою цього дослідження було оцінити клінічне значення сироваткових рівнів HE4 та CA-125, індексу ROMA та експресії пухлинних рецепторів (ER, PR, HER2, Ki-67) у постменопаузальних пацієнток із раком яєчників та шийки матки. Загалом було включено 45 постменопаузальних пацієнток із раком яєчників (Me=58,4 роки) та 38 постменопаузальних пацієнток із раком шийки матки (Me=59,3 роки), які проходили обстеження та лікування в Онкологічній клініці Азербайджанського медичного університету. Сироваткові рівні HE4 та CA-125 визначали за допомогою повністю автоматизованого аналізатора Integra 411. Статус пухлинних рецепторів (ER, PR, HER2, Ki-67) оцінювали методом імуногістохімії. Для пацієнток із раком яєчників розраховували індекс ROMA. Було виявлено підвищення рівнів HE4 та CA-125 у пацієнток як із раком яєчників, так і з раком шийки матки. У пацієнток із раком яєчників циркулюючі пухлинні біомаркери значно підвищувалися з прогресуванням пухлини. HE4 продемонстрував сильну позитивну кореляцію з CA-125 та індексом ROMA, що свідчить про тісний зв’язок цих біомаркерів у злоякісних пухлинах яєчників. Крім того, HE4 показав помірні кореляції з експресією пухлинних рецепторів, включно з ER, PR, HER2 та маркером проліферації Ki-67, що свідчить про взаємозв’язок між рівнями біомаркерів і біологічною активністю пухлини. У пацієнток із раком шийки матки HE4 та CA-125 також демонстрували помірні кореляції з експресією рецепторів та Ki-67, відображаючи схожий патерн взаємозв’язку між циркулюючими біомаркерами та характеристиками пухлини. Загалом, індекс ROMA ефективно диференціював пацієнток із високим ризиком раку яєчників від груп із нижчим ризиком та показав сильну асоціацію з рівнями HE4. Інтегрований аналіз HE4, CA-125, індексу ROMA та експресії рецепторів може покращити раннє виявлення, оцінку ризику та індивідуалізоване лікування постменопаузальних пацієнток із раком яєчників та шийки матки.
рецептор епідермального фактора росту людини 2
ЗМІНИ АЛЬВЕОЛЯРНОЇ КІСТКИ НА РАННІХ СТАДІЯХ ХРОНІЧНОГО ЗАХВОРЮВАННЯ НИРОК ІЗ ХРОНІЧНИМ ГЕНЕРАЛІЗОВАНИМ ПЕРІОДОНТИТОМ
З метою дослідження денситометричних характеристик нижньої щелепи у пацієнтів із хронічною хворобою нирок та хронічним генералізованим періодонтитом, було обстежено 110 пацієнтів. Пацієнтам було проведено двоенергетичну рентгенівську денситометрію. Вертикальні значення щільності показали значну варіацію, коливаючись від 94,3 до 123 умовних одиниць. Щільність кістки вздовж альвеолярної горизонтальної лінії (у напрямку вогнища руйнування) становила 71,6±5,12 умовних одиниць, а вздовж середньої горизонтальної лінії – від 72 до 103,8 умовних одиниць. У пацієнтів зі змішаною формою руйнування було виявлено, що у випадку злегкою формою хронічного генералізованого періодонтиту горизонтальний розмір альвеолярного гребеня становив 83,5±3,54 умовних одиниць, у пацієнтів із помірною формою хронічного генералізованого періодонтиту – 71,6±2,55 умовних одиниць. Результати вертикального вимірювання варіювалися від 39,1 до 117,3 умовних одиниць. Таким чином, у пацієнтів із хронічною хворобою нирок та хронічним генералізованим періодонтитом спостерігаються значні зміни мінеральної щільності альвеолярної кістки, які корелюють із тяжкістю періодонтального руйнування.
ГЕНОТИПУВАННЯ ПОЛІМОРФІЗМУ ГЕНІВ FN1 І VWF У ПРОГНОЗУВАННІ, ПРОФІЛАКТИЦІ І ЛІКУВАННІ СПАЙКОВОЇ ХВОРОБИ ОЧЕРЕВИНИ
Спайкова хвороба очеревини є однією зі складних та невирішених проблем хірургії. Поліморфізм генів FN1 та VWF був виявлений цитогенетичним методом шляхом культивування лейкоцитів периферичної крові та технології приготування хромосомних препаратів диференціальними методами фарбування хромосом, і за наявності поліморфізмів генів FN1 та VWF прогнозувався розвиток спайкової хвороби. 45 пацієнтів були класифіковані на 3 групи: 15 осіб, яким було проведено планове хірургічне втручання з приводу післяопераційних вентральних гриж; 15 осіб, яким було проведено термінову операцію з приводу гострої спайкової кишкової непрохідності; 15 осіб, яким не було проведено операцію на органах черевної порожнини. Аналіз результатів дослідження генетичних факторів у пацієнтів з різним ступенем тяжкості та поширеності перитонеальної спайкової хвороби у пацієнтів з гострою спайковою кишковою непрохідністю вказує на наявність зв'язку між вираженим поліморфізмом генів FN1 та VWF та тяжкістю прояву синдрому спайкової хвороби. За наявності хромосомних аберацій спостерігаються відповідні біохімічні порушення.
АНАЛІЗ КЛІНІЧНИХ ПРОЯВІВ У ХВОРИХ З КИШКОВИМИ НЕМАТОДОЗАМИ
У цьому дослідженні оцінювалися клінічні та епідеміологічні особливості кишкових нематодних інфекцій в Азербайджані у період з 2022 по 2024 рік. Профілактичні просвітницькі заходи та паразитологічні обстеження були проведені серед 2800 осіб, з динамічною лабораторною оцінкою до та після дегельмінтизації у 168 інфікованих пацієнтів віком від 1 до 65 років. Контрольна група включала 65 здорових осіб. Показники інфікування варіювалися від 7,7 % до 26,5 %, при цьому найпоширенішими були аскариоз, ентеробіоз та гіменолепіаз. Найвищі показники інфікування спостерігалися у дітей, особливо серед дівчаток віком 12–15 років та хлопчиків віком 8–11 років. Клінічні прояви характеризувалися шлунково-кишковою дисфункцією, загальною слабкістю, алергічними шкірними реакціями та анемією. Результати демонструють високу поширеність та значний клінічний вплив кишкових гельмінтозних інфекцій в Азербайджані, особливо у педіатричній популяції, що підкреслює необхідність покращення профілактики, діагностики та санітарно-епідеміологічного контролю.
ОЦІНКА ГІПОЛІПІДЕМІЧНОГО ЕФЕКТУ АНТИГІПЕРТЕНЗИВНОЇ ТЕРАПІЇ У ХВОРИХ ІЗ ПОЄДНАННЯМ ХРОНІЧНОГО ОБСТРУКТИВНОГО ЗАХВОРЮВАННЯ ЛЕГЕНЬ ТА АРТЕРІАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ
Актуальність проблеми хронічного обструктивного захворювання легень, окрім зростання захворюваності та смертності, зумовлена також коморбідністю, зокрема з артеріальною гіпертензією, що підвищує ризик серцево-судинних подій. Особливе значення в цьому контексті має стан ліпідного обміну. Метою дослідження було вивчення динаміки показників ліпідного обміну за результатами антигіпертензивної терапії у хворих із поєднанням хронічного обструктивного захворювання легень та артеріальної гіпертензії. Без гендерної різниці було обстежено 58 хворих на хронічне обструктивне захворювання легень з артеріальною гіпертензією. Артеріальна гіпертензія реєструвалася при артеріальному тиску ≥140/90 мм рт. ст. У всіх пацієнтів було зареєстровано 2 ступінь артеріальної гіпертензії. В якості антигіпертензивного препарату призначали потрійну комбінацію периндоприлу, індапаміду та амлодипіну в дозах 10+2,5+10 та 5+1,25+5 мг. До схеми терапії як обструктивного захворювання легень, так і артеріальної гіпертензії статини не входили. Визначали систолічний та дистолічний артеріальний тиск, загальний холестерин, тригліцериди, холестерин ліпопротеїдів високої щільності, холестерин ліпопротеїдів низької щільності та холестерин ліпопротеїдів дуже низької щільності. Результати дослідження показали високу ефективність антигіпертензивної терапії незалежно від категорії хворих, а також її плейотропну дію у вигляді позитивної динаміки показників атерогенної фракції ліпідів крові.
хронічне обструктивне захворювання легень
ВПЛИВ ЕКЗАМЕНАЦІЙНОГО СТРЕСУ НА ДИНАМІКУ ВЕГЕТАТИВНИХ ПОКАЗНИКІВ СТУДЕНТІВ З МЕЛАНХОЛІЧНИМ ТИПОМ ТЕМПЕРАМЕНТУ
Дослідження присвячене змінам вегетативних показників під впливом екзаменаційного процесу у 32 студентів першого курсу залежно від типу темпераменту нервової системи. Вегетативні показники студентів, що належать до меланхолійного типу темпераменту, визначалися та реєструвалися у 3 групах: у звичайні дні, перед іспитом та після іспиту. Перед початком іспиту систолічний артеріальний тиск збільшився до 115,9±3,0 мм рт. ст. (P<0,05), а діастолічний – до 78,4±3,0 мм рт. ст. (P<0,05). Кількість серцевих скорочень за хвилину в тій самій групі студентів також збільшилася на 6,7 одиниць до 87,5±3,2 (P<0,05). Відмінності у вегетативних показниках спостерігалися у всіх 3 групах. Таким чином, отримані нами результати можуть бути використані для оптимізації навчальної діяльності, корекції екзаменаційного стресу та захисту здоров’я студентів.
ДІАГНОСТИЧНЕ ЗНАЧЕННЯ ЛАКТАТДЕГІДРОГЕНАЗИ У ПАЦІЄНТІВ ІЗ COVID-19 НА ОСНОВІ КЛІНІКО-ЛАБОРАТОРНИХ ДАНИХ
Лактатдегідрогеназа є внутрішньоклітинним ферментом, який відображає ступінь ураження тканин та інтенсивність запальної реакції. При інфекції COVID-19, підвищена активність лактатдегідрогенази асоціюється з цитолітичним ураженням клітин легенів, печінки та серця, а також з розвитком системної гіпоксії та метаболічної дисфункції. Було проведено ретроспективний аналіз 102 пацієнтів, які проходили лікування у період з червня по грудень 2020 року. Діагноз COVID-19 було підтверджено методом полімеразної ланцюгової реакції в реальному часі. Активність лактатдегідрогенази визначали при надходженні до стаціонару з використанням автоматичного біохімічного аналізатора Cobas c311 (Roche Diagnostics GmbH) відповідно до міжнародних стандартів якості лабораторних досліджень. Пацієнтів було розділено на дві групи: з легким/середньотяжким перебігом (n=82) та тяжким перебігом захворювання (n=20). Маркерами тяжкості, за якими проводився розподіл, були сатурація кисню (SpO₂), дані комп'ютерної томографії (КТ1–4) та рівень С-реактивного білка. Середній рівень лактатдегідрогенази у групі важкого перебігу становив 913,3±84,7 Од/л, що статистично значуще вище порівняно з групою легкого/середньотяжкого перебігу (458,0±62,4 Од/л, p<0,001). Підвищені значення лактатдегідрогенази корелювали з підвищеними концентраціями феритину, С-реактивного білка та D-димеру, що вказувало на системне запалення, виражену тканинну гіпоксію та клітинний стрес. Спостережуваний зв'язок між активністю лактатдегідрогенази та тяжкістю COVID-19 підтверджує патогенетичну роль цього ферменту у розвитку цитокінового шторму та поліорганної дисфункції.
ВПЛИВ ВАРІАНТІВ ГЕНІВ VDR (RS731236) ТА NOS3 (RS1143634) НА ПОКАЗНИКИ КАРДІОМЕТАБОЛІЧНОГО ПРОФІЛЮ У НОВОНАРОДЖЕНИХ
Дослідження генетичних факторів, що впливають на розвиток гіпоксично-ішемічних уражень у новонароджених, є актуальним напрямком сучасної неонатології. У роботі проаналізовано асоціації варіантів генів NOS3 та VDR з клінічними та кардіогемодинамічними показниками у новонароджених, з урахуванням стану здоров’я матерів. При багатофакторному регресійному аналізі встановлено, що генотип CC VDR асоціювався зі зниженням артеріального тиску (β=−8,17; p=0,016). Найбільш значущим предиктором рівня артеріального тиску був pH венозної крові (ВШ=0,61, p=0,004). Генотип TT гена NOS3 асоціювався зі значним підвищенням ризику гіпотензії у новонароджених з ГІУ ЦНС (ВШ=11,7; p=0,043), Виявлені тенденції до змін показників серцевої функції та судинного тонусу свідчать про генетичну детермінованість у формуванні індивідуальної реакції на гіпоксію. Отримані результати розширюють уявлення про патогенез неонатальних порушень та можуть бути використані для стратифікації ризику і персоналізації лікування.
гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи
КЛІНІЧНІ ПРОЯВИ РІЗНИХ ЕТІОПАТОГЕНЕТИЧНИХ ВАРІАНТІВ ХРОНІЧНОГО НАЗОФАРИНГІТУ
Дослідження було присвячене оцінці клінічних проявів різних етіопатогенетичних варіантів хронічного назофарингіту у дітей залежно від переважаючих факторів, що провокують загострення, при різних супутніх захворюваннях назофарингеальної зони. Усього 214 дітей з підтвердженим хронічним ринофарингітом було розділено на три групи: 62 з ізольованим хронічним ринофарингітом, 41 з хронічним ринофарингітом, асоційованим з гіпертрофією глоткових мигдаликів, та 111 з хронічним ринофарингітом, асоційованим з алергічним ринітом. До контрольної групи увійшли 35 дітей з рецидивуючими респіраторними інфекціями та повним одужанням між епізодами. Було проведено ретроспективну та проспективну оцінку, клінічне обстеження, відеоендоскопічне отоларингологічне дослідження, алергологічне тестування, цитологічний аналіз та мікробіологічне дослідження слизу носоглотки. У дітей з ізольованим хронічним ринофарингітом найчастіше спостерігалися часті гострі вірусні риносинусити, за якими слідувала тривала бактеріальна активація; у дітей з гіпертрофією глоткових мигдаликів у обох періодах захворювання переважали бактерії; а у дітей з алергічним ринітом спостерігалися вірусно-алергічні загострення з алергічно-бактеріальною персистенцією між загостреннями.
МУЛЬТИМОДАЛЬНИЙ ПІДХІД ДО ДІАГНОСТИКИ КІСТКОВИХ МЕТАСТАЗІВ З ВИКОРИСТАННЯМ КОМП’ЮТЕРНОЇ ТОМОГРАФІЇ, ПОЗИТРОННО-ЕМІСІЙНОЇ ТОМОГРАФІЇ З КОМП’ЮТЕРНОЮ ТОМОГРАФІЄЮ ТА ОСТЕОСЦИНТИГРАФІЇ
Метою даного дослідження був порівняльний аналіз результатів комп’ютерної томографії, позитронно-емісійної томографії в поєднанні з комп’ютерною томографією та остеосцинтиграфії в діагностиці метастазів у кістках. Вивчено діагностичну цінність та достовірність цих методів у онкологічних хворих. Результати показали, що позитронно-емісійна томографія в поєднанні з комп'ютерною томографією демонструє вищу діагностичну точність у виявленні метастазів у кістках і дозволяє отримати додаткову інформацію у разі розбіжності результатів. Хоча комп’ютерна томографія корисна для морфологічної оцінки, у деяких випадках її чутливість у виявленні метастазів може бути нижчою. Остеоцинтиграфія, хоча й підходить для широкого скринінгу, може давати неспецифічні результати. На підставі отриманих результатів було запропоновано практичні рекомендації щодо діагностичних висновків.
позитронно-емісійна томографія у поєднанні з комп'ютерною томографією