Полтавський державний медичний університет та Всеукраїнська громадська організація «Наукове товариство анатомів, гістологів, ембріологів і топографанатомів України»
ПРОГНОСТИЧНА ОЦІНКА ТКАНИННОЇ ПЕРФУЗІЇ ТКАНИН У ПОРАНЕНИХ ІЗ БОЙОВОЮ КОМБІНОВАНОЮ ХОЛОДОВОЮ ТЕРМОМЕХАНІЧНОЮ ТРАВМОЮ ЗА ДОПОМОГОЮ ДОПЛЕРОГРАФІЇ ТА ТЕРМОМЕТРІЇ
Бойові ушкодження кінцівок, ускладнені холодовим впливом, характеризуються високим ризиком розвитку тканинної ішемії та вторинного некрозу, а рання оцінка життєздатності тканин залишається складною клінічною проблемою. У дослідження включено 213 поранених військовослужбовців із поєднаною холодовою та вогнепальною травмою кінцівок, у яких проводили оцінку регіонарної перфузії за допомогою ультразвукової оцінки венозного відтоку та інфрачервоної термографії. Виражені порушення венозної гемодинаміки були тісно пов’язані з розвитком вторинного некрозу та супроводжувалися більш ніж триразовим зростанням відносного ризику. Венозні гемодинамічні показники продемонстрували високу прогностичну точність, що перевищувала інформативність температурної асиметрії. Поєднане використання ультразвукової оцінки та термографії дозволило підвищити точність стратифікації ризику та забезпечити раннє виявлення критичних порушень перфузії. Отримані результати підтверджують провідну роль венозної мікроциркуляторної дисфункції у прогресуванні ішемічного ушкодження тканин та обґрунтовують доцільність інтегрованої оцінки перфузії при прийнятті клінічних рішень.
КОРЕКЦІЯ ПОРУШЕНЬ РЕПРОДУКТИВНОЇ СИСТЕМИ У ДІВЧАТ-ПІДЛІТКІВ З АНОМАЛІЯМИ РОЗВИТКУ СТАТЕВИХ ОРГАНІВ
Серед чинників порушень репродуктивного здоров’я значну частку посідають аномалії розвитку жіночих статевих органів у дівчат-підлітків. Вагоме місце у сучасній гінекології та дитячій гінекології займають визначення частоти розвитку аномалій жіночих статевих органів у дівчат-підлітків, а також розробка заходів корекції репродуктивних порушень з аналізом гормонального статусу. Для з'ясування особливостей статевої системи нами обстежено 54 дівчат-підлітків з аномаліями розвитку жіночих статевих органів, які перебували у пре- та пубертатному періоді у віці від 10 до 20 років. Для порівняння гормонального статусу обстежені 20 здорових дівчаток аналогічного віку. Всі пацієнти проходили обстеження згідно з наказами МОЗ України. Серед дівчаток підліткового віку значну частку склали пацієнтки з атрезією піхви і матки – 12 (22,2 %) , а також з повним подвоєнням матки і піхви – 4 (7,4 %). Поперечна перетинка піхви була у 5 (9,3 %) дівчаток, а поперечна перетинка у поєднанні з дворогою маткою – у 2 (3,7 %) випадках спостереження. Серед пацієнток репродуктивного віку частота неповної перетинки матки склала 16 (29,6 %) випадків з аномаліями розвитку статевих органів, а повна перетинка матки – 7 (12,9 %). У 3 (5,6 %) дівчаток було виявлено дворогу матку, а в однієї дівчинки – однорогу матку (1,9 %). Атрезію гімена було діагностовано у 4 (7,4 %). У пацієнток з аномаліями розвитку статевих органів порівняно зі здоровими пацієнтками спостерігалися порушення регулярності менструального циклу та гормональний дисбаланс. Для встановлення частоти виникнення цих порушень проводилися планові медичні огляди дівчат-підлітків, які включали скринінгові обстеження, УЗД органів малого тазу, магнітно-резонансну томографію. Вибір лікувальної тактики залежить від типу аномалій розвитку статевих органів, що супроводжується порушеннями менструальної функції на тлі дисбалансу функціонування гіпоталамо-гіпофізарної-яєчникової системи у дівчат ї не завжди потребують хірургічного втручання, окрім грубих органічних порушень.
ДОСЛІДЖЕННЯ СТУПЕНЯ ДИСБІОЗУ У РОТОВІЙ РІДИНІ ПАЦІЄНТІВ ПІСЛЯ ОПЕРАТИВНОГО ВТРУЧАННЯ З ВИДАЛЕННЯ ПУХЛИН І ХІМІОТЕРАПІЇ НА ТЛІ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНОГО КОМЛЕКСУ
Дослідження було присвячене оцінці впливу лікувально-профілактичного комплексу на ступінь дисбіозу в ротовій рідині пацієнтів після хірургічного видалення пухлин голови та шиї і хіміотерапії. Обстежено 35 дорослих віком 25–55 років: 10 здорових осіб контрольної групи, 10 пацієнтів, які отримували стандартне онкологічне лікування, та 15 пацієнтів, яким додатково призначали запропонований комплекс. Ступінь дисбіозу розраховували за співвідношенням відносних активностей уреази та лізоциму в ротовій рідині у вихідному стані й через 1, 3, 6 і 12 місяців. На початку дослідження показник в обох групах пацієнтів приблизно у 15 разів перевищував норму. Стандартне лікування забезпечувало лише часткове й тимчасове зниження. В основній групі ступінь дисбіозу зменшився відповідно у 1,7; 4,1; 6,5 та 9,3 раза, наближаючись через 12 місяців до фізіологічного рівня. Запропонований комплекс сприяв стійкому відновленню мікробного гомеостазу порожнини рота.
ВПЛИВ ВІЙСЬКОВОЇ АГРЕСІЇ В УКРАЇНІ НА СТАН ЧОЛОВІЧОЇ РЕПРОДУКТИВНОЇ ФУНКЦІЇ ВПРОДОВЖ ВОЄННОГО СТАНУ
Враховуючи, що у науковій спільноті досі ведуться дискусії щодо того, наскільки сильним є вплив стресових факторів на безпліддя, метою роботи стала оцінка впливу психоемоційного стану в умовах військової агресії на показники чоловічої репродуктивної функції. Для цього проведено ретроспективний аналіз показників спермограми та психоемоційного стану у 895 клінічно здорових чоловіків віком 21–42 років за період 2016–2025 рр. Оцінку тривожності та депресії здійснювали за шкалами GAD-7 та PHQ-9. Аналіз еякуляту проводили відповідно до рекомендацій ВООЗ. Встановлено, що з 2022 року у чоловіків спостерігається достовірне підвищення рівня тривожності та поява ознак легкої депресії. Паралельно відзначено зниження концентрації сперматозоїдів, їх рухливості та частки морфологічно нормальних форм, а також зростання кількості патологічних і нерухомих сперматозоїдів. У 2023–2025 рр. показники спермограми виходили за межі референтних значень. Таким чином, тривалий психоемоційний стрес в умовах війни асоційований із погіршенням показників спермограми та зниженням фертильності чоловіків. Отримані результати вказують на необхідність подальших досліджень і розробки заходів щодо збереження чоловічого репродуктивного здоров’я.
ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК ЕКСПРЕСІЇ PD-L1 І ТЮТЮНОВОГО АНАМНЕЗУ ТА ЇХ ВПЛИВ НА ЕФЕКТИВНІСТЬ ІМУНОТЕРАПІЇ ПРИ НЕДРІБНОКЛІТИННОМУ РАКУ ЛЕГЕНІ
Недрібноклітинний рак легені залишається однією з провідних причин онкологічної смертності у світі, а клінічна ефективність інгібіторів імунних контрольних точок істотно варіює між пацієнтами. Надійні предиктори відповіді на імунотерапію досі недостатньо визначені, особливо щодо комбінованого впливу експресії PD-L1 пухлини та тютюнового анамнезу. У дослідження включено 102 пацієнти з метастатичним недрібноклітинним раком легень, які отримували інгібітори імунних контрольних точок у монотерапії або в комбінації з хіміотерапією. Ретроспективно проаналізовано експресію PD-L1, тютюнове навантаження та клінічні результати. Вища інтенсивність куріння асоціювалася зі статистично значущим покращенням виживаності без прогресування та загальної виживаності, при цьому медіана загальної виживаності зростала з 9,7 до 26,3 місяця залежно від стратифікації за курінням. Виявлено значущу взаємодію між високою експресією PD-L1 та інтенсивним курінням, що проявлялася посиленою відповіддю на лікування лише у пацієнтів із значним тютюновим анамнезом. Куріння та експресія PD-L1 визначені як незалежні сприятливі прогностичні фактори, що свідчить про доцільність їх комбінованого використання для удосконалення стратегії стратифікації пацієнтів для імунотерапії при метастатичному недрібноклітинному раку легень.
ЧАСТОТА ЗВЕРНЕНЬ ТА КЛІНІЧНИЙ ПРОФІЛЬ ДІТЕЙ З КОСООКІСТЮ НА ТРЕТЬОМУ ЕТАПІ ОФТАЛЬМОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ В АЗЕРБАЙДЖАНІ
Найбільша частота звернень спостерігалася в дітей віком 5–9 років (94,0±3,8 на 100 тис.). Друге місце за частотою звернень займають діти віком 0,4 років (85,9±3,9 на 100 тис.). Порівняно менша частота звернень спостерігається серед дітей віком 10–14 років (80,2±3,3 на 100 тис.). Порівняно низька частота госпіталізації дітей третьому етапі для хірургічного лікування косоокості. У віці 0,4 та 10–14 років частота госпіталізації практично однакова, лише у віковій групі 5–9 років вона на 2 рази вища. За високого рівня первинного поводження дітей із косоокістю на третинному етапі офтальмологічної допомоги (86,4±2,1 на 100 тис. дитячого населення) спостерігається значно низька частота госпіталізації для хірургічного лікування (7,3±1,2 на 100 тис. дитячого населення). Звернення та госпіталізація дітей з косоокістю на третинному етапі суттєво більше у віці 5–9 років, зберігається гендерна відмінність (серед пацієнтів переважають хлопчики). Клінічний профіль хворих з косоокістю суттєво не змінюється залежно від віку. Найбільш характерними особливостями клінічного профілю пацієнтів є тип косоокості, вік під час діагностики та ймовірність наявності факторів ризику розвитку косоокості.
РОЛЬ МІКРОБІОМУ ШКІРИ У ДІТЕЙ З АТОПІЧНИМ ДЕРМАТИТОМ НА ШЛЯХУ ВІД ДИСБІОЗУ ДО ТАРГЕТНОЇ ТЕРАПІЇ
Атопічний дерматит у дітей характеризується хронічним рецидивуючим перебігом та часто супроводжується порушенням шкірного мікробіому, що може впливати на тяжкість захворювання та ефективність лікування. Метою дослідження було охарактеризувати особливості мікробної колонізації шкіри у дітей з Атопічним дерматом та оцінити її клінічне значення. Обстежено 128 дітей із хронічним та безперервно-рецидивуючим перебігом Атопічного дерматиту шляхом бактеріологічного та мікологічного дослідження уражених ділянок шкіри. Встановлено, що у 88 % пацієнтів виявлялася стафілококова колонізація шкіри, переважно Staphylococcus aureus, як в ізольованому вигляді, так і в асоціації з грибковою або іншою бактеріальною флорою. У дітей раннього віку частіше спостерігалася ізольована стафілококова колонізація, тоді як у старших дітей переважали мікст-інфекції, що асоціювалися з тяжчим перебігом захворювання та резистентністю до традиційної терапії. Отримані результати підтверджують важливу роль порушень шкірного мікробіому у патогенезі Атопічний дерматит та обґрунтовують доцільність персоналізованих терапевтичних підходів із урахуванням мікробного профілю пацієнта.
ЯКІСТЬ ЖИТТЯ ПАЦІЄНТІВ, ЯКІ ПЕРЕНЕСЛИ РОЗПОВСЮДЖЕНИЙ ПЕРИТОНІТ РІЗНОГО ГЕНЕЗУ
У дослідженні проаналізовано вплив трьох методів санації черевної порожнини на якість життя пацієнтів після хірургічного лікування розповсюдженого перитоніту. Усього було обстежено 98 хворих, яких розподілили на три клінічні групи. Найкращі результати за шкалами SF-36, GIQLI та EQ-5D виявлено в групі, де використовували пробіотичні антисептики. Через рік фізичне, емоційне та соціальне функціонування пацієнтів цієї групи достовірно перевищувало аналогічні показники у групі із сорбентом та контрольній групі. Пробіотична санація сприяла швидшому відновленню, зменшенню соматичних симптомів, покращенню психоемоційного стану та загального самопочуття. Її позитивний ефект зберігався протягом 12 місяців. Водночас метод залишається поза межами офіційних клінічних протоколів через недостатню доказову базу. Отримані результати свідчать про доцільність включення пробіотичної санації черевної порожнини до комплексної терапії перитоніту та подальшого катамнестичного спостереження за пацієнтами.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ОПТИМІЗОВАНОЇ ДОЗИ РОЗЧИНУ ОЗОНУ ПІД ЧАС МАЛОІНВАЗИВНОГО ЛІКУВАННЯ АБСЦЕСІВ ПЕЧІНКИ
Причинами абсцесів печінки є патогенні бактерії, віруси, паразити (ехінокок), пізні, важкі хірургічні операції на печінці, релапаротомія, токсичні продукти метаболізму промислових відходів, травми, токсичні лікарські препарати тощо. У дослідженні вивчалися результати лікування 140 пацієнтів, які перенесли малоінвазивне хірургічне лікування абсцесу печінки в період з 2015 по 2025 рік. Серед них 86 були жінками (61,4 %) і 54 – чоловіками (38,6 %). Абсцес печінки було виявлено в правій частці у 108 (77,1 %) пацієнтів та в лівій частці у 32 (22,9 %) пацієнтів. Серед запропонованих нами малоінвазивних методів катетеризація є найефективнішим методом. Постійне використання дренажного катетера вважається безпечним та ефективним методом. Оскільки місцеве застосування та внутрішньовенне введення оптимізованої дози розчину озону протягом 5–7–10 днів є простим, легким, економічно доцільним та ефективним методом, відсоток пацієнтів, які одужали, збільшився в 1,3–1,6 раза, кількість ускладнень знизилася в 1,1–1,5 рази, смертність зменшилася в 1,4–1,8 рази, а кількість ліжко-днів і фінансові витрати скоротилися.
РЕПРОДУКТИВНЕ ЗДОРОВ’Я У КОНТЕКСТІ ВАРІАНТІВ ЛІКУВАННЯ МІОМИ МАТКИ
Метою дослідження було порівняння гормональних, ендометріальних, ультразвукових та доплерометричних змін у жінок репродуктивного віку після шестимісячного післяопераційного застосування уліпристалу ацетату та внутрішньоматкової системи, що вивільняє левоноргестрел. До дослідження було залучено 60 пацієнток, які перенесли міомектомію, з міомою матки (досліджувана група) та 30 жінок без патології матки, які склали контрольну групу. Після операції 30 пацієнток отримували уліпристалу ацетат у дозі 5 мг на добу двома курсами тривалістю по 3 місяці (підгрупа А), а 30 пацієнткам було встановлено внутрішньоматкову систему, що вивільняє левоноргестрел (підгрупа В). До початку лікування та через 6 місяців оцінювали товщину ендометрія, розміри й об’єм матки, індекс резистентності, а також сироваткові рівні фолікулостимулюючого гормону, лютеїнізуючого гормону, пролактину, естрадіолу та прогестерону. У групі уліпристалу ацетату товщина ендометрія збільшилася з 6,0±0,23 до 9,9±0,21 мм (p<0,001), при цьому рівні естрадіолу, пролактину та прогестерону статистично значуще знизилися. Об’єм матки зменшився на 15,9 %, а індекс резистентності знизився з 0,93 до 0,72 (p<0,05). У групі внутрішньоматкової системи, що вивільняє левоноргестрел, товщина ендометрія зменшилася з 6,3±0,45 до 5,0±0,19 мм, рівні естрадіолу та прогестерону знизилися, а рівень пролактину незначно підвищився. Об’єм матки зменшився на 13,4 %, а індекс резистентності знизився з 0,92 до 0,70 (p < 0,05). Зміни лінійних розмірів матки в обох групах не досягли статистичної значущості. Таким чином, ацетат уліпристалу забезпечував більш сприятливий шестимісячний профіль ендометріальних та гормональних змін, тоді як внутрішньоматкова система, що вивільняє левоноргестрел, мала порівнянний вплив на об’єм матки та судинний опір, але супроводжувалася витонченням ендометрія. Вибір терапії повинен бути індивідуальним з урахуванням репродуктивних планів, необхідності контрацепції та основної мети лікування.
СТАН ПОКАЗНИКІВ ЛІПІДНОГО ОБМІНУ, ТОВЩИНИ КОМПЛЕКСУ ІНТИМА-МЕДІА ТА ОСОБИСТІСНОЇ ТРИВОЖНОСТІ В ОСІБ МОЛОДОГО ВІКУ З АРТЕРІАЛЬНОЮ ГІПЕРТЕНЗІЄЮ ТА НАДЛИШКОВОЮ МАСОЮ ТІЛА
Метою дослідження було вивчити взаємозв’язок параметрів ліпідного обміну, стану судинної стінки загальної сонної артерії та особистісної тривожності у пацієнтів з артеріальною гіпертензією молодого віку з надлишковою масою тіла. Обстежено 76 пацієнтів (середній вік 41,5±3,1 роки) з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня,, які не отримували систематично медикаментозну терапію, з яких 45 – з нормальним індексом маси тіла (1 група) та 31 – з надлишковою масою тіла (2 група). Встановлено, що у хворих з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня молодого віку, які не отримували систематично медикаментозної терапії, виявлено зниження рівня психологічного здоров'я, що виражалося у збільшенні числа осіб з високим і помірним рівнем реактивної і особистісної тривожності. Встановлено, що у пацієнтів з надмірною масою тіла у 58 % визначаються високі та у 42 % помірні рівні реактивної і особистісної тривожності. При цьому у пацієнтів з нормальною масою тіла збільшення рівнів реактивної і особистісної тривожності до помірного відмічено лише у 33,3 %. Дисліпідемія виявлена у 20 % пацієнтів 1 групи та 51,6 % 2 групи. Достовірні відмінності показників ліпідного обміну визначено у пацієнтів з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня та підвищеною масою тіла, які не отримують систематичної медикаментозної терапії: збільшення вмісту загального холестерину, тригліцеридів, холестерину ліпопротеїнів низької щільності та зменшення холестерину ліпопротеїнів високої щільності. Продемонстровано, що у пацієнтів 25–44 років з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня, які не отримують систематичної медикаментозної терапії, відмічено підвищення вмісту С-реактивного протеїну в сироватці крові, але достовірні відмінності встановлено у хворих з підвищеною масою тіла. Виявлено, що у молодих людей з артеріальною гіпертензією 1–2 ступеня, які не отримували систематично медикаментозної терапії, визначаються критерії ремоделювання сонних артерій, за даними оцінки товщини комплексу інтима-медіа, достовірно більш виражені в осіб з надлишковою вагою в порівнянні з групою контролю.
ДІАГНОСТИЧНІ КРИТЕРІЇ ЛОКАЛІЗОВАНОЇ СКЛЕРОДЕРМІЇ
Локалізована склеродермія залишається складною діагностичною проблемою через різноманітність клінічних проявів і відсутність чітких прогностичних маркерів. У дослідженні за участю ста тринадцяти осіб було проаналізовано демографічні, клінічні та лабораторні показники, зокрема рівень фактора росту ендотелію судин для оцінки дисфункції судин. Встановлено, що хвороба має суттєву гендерну та вікову специфіку, з піками дебюту серед молодих чоловіків і жінок старшого віку. Більшість уражень представлена бляшковою формою на стадії ущільнення, що вказує на пізнє клінічне виявлення. Доведено, що фактор росту ендотелію судин є об’єктивним індикатором тяжкості патології, адже його концентрація прямо корелює з площею фіброзу. Спираючись на ці результати, розроблено новітню багаторівневу прогностичну модель, яка об'єднує фактори ризику, морфологію та показники ангіогенезу. Ця модель має вагоме значення для світової дерматології, оскільки дозволяє своєчасно виокремлювати пацієнтів із високим рівнем ризику, прогнозувати клінічний перебіг та запобігати незворотним змінам тканин шляхом ранньої персоналізації лікування.
ЧАСТОТА КЛІНІЧНИХ ФОРМ ТУБЕРКУЛЬОЗУ У ДІТЕЙ І ПІДЛІТКІВ, ПЕРВИННО ДІАГНОСТОВАНИХ У РЕСПУБЛІЦІ АЗЕРБАЙДЖАН
За даними Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ), близько чверті населення світу (1,7 мільярда осіб), включаючи близько 70 мільйонів дітей та підлітків, інфіковані туберкульозними мікобактеріями. Через нижчу бактеріальну екскрецію у дітей та підлітків з туберкульозом порівняно з дорослими, рання діагностика, лікування та моніторинг динаміки захворювання ускладнені. Дослідження показують, що за останні три роки (2021–2023) у країні було зареєстровано 7839 випадків первинного туберкульозу. 8,7 % (686 осіб) від числа вперше виявлених пацієнтів становили діти та підлітки. Серед зареєстрованих дітей та підлітків 70,4 % (483 особи) мали туберкульоз легень, а 29,6 % (203 особи) – позалегеневий туберкульоз. З них 56,3 % (386 осіб) були чоловіками, а 43,7 % (300 осіб) жінками. У 76,2 % (368 осіб) дітей і підлітків з туберкульозом легень був інфільтративний туберкульоз, 16,8 % (81 людина) осередковий туберкульоз, 1,2 % (6 осіб) кавернозний туберкульоз, 1,0 % (5 осіб) фіброзно-кавернозний туберкульоз туберкульоз та 2,9 % (14 осіб) первинний туберкульозний комплекс органів дихання. За період дослідження у 203 осіб було діагностовано позалегеневий туберкульоз. З них 64 % (130 осіб) пацієнтів були чоловіками та 36 % – жінками. Серед спочатку зареєстрованих пацієнтів у 36 % (73 особи) був туберкульозний плеврит, у 13,8 % (28 осіб) – туберкульоз ЦНС та мозкових оболонок, у 3,9 % (8 осіб) – туберкульоз кісток та суглобів, у 3,4 % (7 осіб) – туберкульоз сечостатевої системи, у туберкульоз сечостатевої системи периферичних лімфатичних вузлів, а у 4,9 % (10 осіб) – туберкульоз кишечника, очеревини та брижових лімфатичних вузлів. Висока частота тяжких клінічних форм туберкульозу, таких як кавернозний, фіброзно-кавернозний, ЦНС та менінгеальний туберкульоз, серед дітей та підлітків вказує на наявність недоліків у ранній діагностиці, а також на епідеміологічну напруженість.
ЧАСОВА СТРАТИФІКАЦІЯ ПРОГНОСТИЧНОЇ ЗНАЧУЩОСТІ РОЗЧИННОГО Е-СЕЛЕКТИНУ ЯК РАННЬОГО ПРЕДИКТОРА ЛЕТАЛЬНОСТІ ТА ФАКТОРА ВІЛЛЕБРАНДА ЯК ПРЕДИКТОРА ОРГАННОЇ НЕДОСТАТНОСТІ ПРИ ГОСТРОМУ ПАНКРЕАТИТІ
Ендотеліальна дисфункція впливає на тяжкість перебігу гострого панкреатиту. Біомаркери ендотелію вимірювали послідовно на 1-й, 3-й та 7-й дні у 100 пацієнтів із гострим панкреатитом. Показники біомаркерів відрізнялися залежно від клінічних результатів і часу відбору зразків. У пацієнтів із несприятливим результатом рівень sE-селектину був найвищим на 3-й день (87,35±1,97 нг/мл проти 58,35±2,49 нг/мл при сприятливому результаті), тоді як рівень фактора Віллебранда відрізнявся на 7-й день (141,01±10,96 од/дл проти 90,85±5,73 од/дл). ROC-аналіз показав, що рівень sE-селектину на 3-й день лікування ≥56,9 нг/мл може вказувати на пацієнтів із ризиком летального результату (AUC 0,905; чутливість 92,3 %, специфічність 83,9 %), тоді як на 7-й день фактор Віллебранда ≥105 од/дл продемонстрував потенціал для виявлення ризику поліорганної дисфункції (AUC 0,746 (95 % ДІ: 0,596–0,896). Підвищення рівня sE-селектину відповідало ранньому клінічному погіршенню, тоді як стійке підвищення рівня фактора Віллебранда було пов’язане з пізньою органною дисфункцією. Ці попередні дані підтверджують необхідність подальшого вивчення стратифікованої за часом оцінки біомаркерів у більших незалежних групах.
СВІТЛОЇ ПАМ’ЯТІ ПРОФЕСОРА ГАЛИНИ ЄРОШЕНКО
12 січня 2026 року передчасно завершився земний шлях завідувачки кафедри біології Полтавського державного медичного університету, доктора медичних наук, професора, завідувачки міжкафедральної науково-дослідної та навчальної морфологічної лабораторії Полтавського державного медичного університету, головного редактора наукового журналу «Світ медицини та біології», члена Наукового товариства анатомів, гістологів, ембріологів та топографічних анатомів України, академіка Міжнародної академії інтегративної антропології, і, насамперед, яскравої та чутливої людини — Галини Анатоліївни Єрошенко.
Авторське право (c) 2026 Світ медицини та біології
НАНОКОМПОЗИЦІЯ ДЛЯ ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО АПІКАЛЬНОГО ПЕРІОДОНТИТУ ТА ВІДНОВЛЕННЯ КІСТОК
У даній роботі представлено клінічний випадок діагностики щільності кісткової тканини альвеолярного відростка нижньої щелепи, її архітектоніки у пацієнта з хронічним верхівковим періодонтитом. Щільність кісткової тканини альвеолярного відростка нижньої щелепи визначали в періапікальних ділянках уражених зубів. Отримані результати оцінювали за одиницями шкали Гаунсвільда, з використанням класифікації типів кісткової тканини за C.Е. Misсh. У клінічному дослідженні вивчалася ефективність лікування хронічного апікального періодонтиту з використанням фосфатного буферу із застосуванням запропонованого методу. У статті описано механізм дії даної композиції, що стимулює мінералізацію кісткової тканини та сприяє відновленню мінералізованих кісткових структур. В результаті хімічних реакцій обох зазначених реагентів утворюється нанокомпозитна структура. Зазначений діагностичний алгоритм проводився нами для необхідного індивідуального лікування хронічного верхівкового періодонтиту. Аналіз отриманих результатів (зміна щільності від D4 до D3) свідчить про ефективність застосування фосфатного буферу в апікальній ділянці періодонту. В подальших дослідженнях планується продовження вивчення щільності кісткової тканини періапікальних структур верхньої щелепи.
СУЧАСНІ НАУКОВІ ТЕНДЕНЦІЇ В ОЦІНЦІ КЛАПАНА ДЛЯ ПЛАНУВАННЯ ТРАНСКАТЕТЕРНОЇ ЗАМІНИ МІТРАЛЬНОГО КЛАПАНА З ВИКОРИСТАННЯМ КОМП’ЮТЕРНОЇ ТОМОГРАФІЇ
Мітральна регургітація є одним із найпоширеніших захворювань клапанів серця у літніх пацієнтів, а складність будови мітрального клапана та різноманітність механізмів регургітації вимагають точної мультимодальної візуалізації. На тлі незмінної ключової ролі ехокардіографії, комп’ютерна томографія все впевненіше посідає центральне місце в передопераційній оцінці кандидатів на транскатетерну заміну мітрального клапана, забезпечуючи точне вимірювання мітрального кільця, оцінку субвальвулярних структур та прогнозування нового вихідного тракту лівого шлуночка. Метою цього огляду було узагальнити сучасні дані щодо можливостей КТ в анатомічній оцінці мітрального клапана та плануванні транскатетерної заміни мітрального клапана, включаючи методологічні підходи провідних експертних груп, що охоплюють моделювання кільця (сідлоподібна та D-подібна конфігурації), динаміку анулярного апарату та особливості, пов'язані з конкретними пристроями. КТ забезпечує високу просторову роздільну здатність та відтворюваність, однак у міру розвитку технологій транскатетерної заміни мітрального клапана подальша стандартизація методів моделювання кільця та прогнозування нового вихідного тракту лівого шлуночка залишаються дуже важливими аспектами.
ХВОРОБА, АСОЦІЙОВАНА З АНТИТІЛАМИ ДО ГЛОМЕРУЛЯРНОЇ БАЗАЛЬНОЇ МЕМБРАНИ: СУЧАСНІ УЯВЛЕННЯ ПРО ЕТІОПАТОҐЕНЕЗ, КЛІНІЧНІ ПРОЯВИ, ДІАГНОСТИКУ І ТЕРАПЕВТИЧНІ СТРАТЕГІЇ
Метою дослідження було проведення бібліометричного аналізу світового каталогу наукової літератури, індексованої у провідних наукометричних базах даних із метою виявлення хронологічної динаміки виявлення хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, аналізу даних щодо її етіопатоґенезу, клінічних проявів, сучасних принципів діагностики та лікувальної тактики. Пошук літературних джерел здійснювався шляхом спеціалізованого пошукового запиту, що поєднував терміни, повʼязані з геморагічним легенево-нирковим синдромом на тлі хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани (синдрому Гудпасчера). За допомогою кількісно-структурно-аналітичного методу було проаналізовано рік публікації, тип документа, галузева приналежність, географічний та інституційний розподіл. Результати аналізу показали, що найпоширенішими були оригінальні клінічні дослідження та систематичні огляди, що структура відображає переважання емпіричних досліджень при вивченні хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, підкреслює високий рівень клінічної значущості, актуальності та достовірність інформації. Недостатність інформації про цю життєзагрожуючу патологію, неоднозначність її епідеміології, рідкісність задокументованих випадків хвороби, асоційованої з антитілами до гломерулярної базальної мембрани, недостатнє розуміння аутоімунних реакцій, варіабельність її клінічних проявів, зростання інтересу до цієї проблеми, внаслідок збільшення захворюваності, особливо – після перенесеної коронавірусної хвороби, визначають актуальність дослідження.
ВИПАДОК ВОГНЕПАЛЬНОГО КУЛЬОВОГО НАСКРІЗНОГО ПОРАНЕННЯ ГЛОТКИ
Метою дослідження була демонстрація особливостей менеджменту ізольованого вогнепального кульового наскрізного поранення шиї з ушкодженням глотки, дефектом бокових стінок глотки та надгортанника. Клінічний випадок стосується пацієнта С., 48 років, який отримав вогнепальне поранення в бронежилеті та шоломі під час стрілкового бою. Знаходився на позиції протягом 7 діб після поранення, під час яких надавалася лише домедична допомога. На сьому добу доставлений до медичного тимчасового формування, де було проведено обробку рани. Через 2 год доставлений до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону. Встановлено ізольоване вогнепальне кульове наскрізне поранення ІІ зони шиї з проникаюче у глотку, дефектами бокових стінок глотки, ушкодженням надгортанника; дефектом м`яких тканин шиї. Виконана операція: вторинна хірургічна обробка ран шиї, гастростомія за Вітцелем. На другу добу після надходження пацієнт був переведений на наступний рівень надання медичної допомоги. Виконано було трахеостомію, вторинну хірургічну обробку ран передньої поверхні шиї, некректомію, ревізію гортані, тампонаду рото-гортаноглотки. На шиї було виконано оперативне втручання в обсязі: мінілапаротомія, гастростомія по Вітцелю для харчування пораненого. На другу добу після надходження пацієнт був переведений на наступний рівень надання медичної допомоги. Клінічний випадок демонструє вкрай рідкісне вогнепальне поранення ІІ зони шиї з практично повною руйнацією глотки. Якісне проведення домедичної допомоги протягом 7 діб в тактичних умовах розвиток ранової інфекції, аспірації та асфіксії. Автори висловлюють стосовно адекватності та своєчасності хірургічної тактики на третьому рівні надання медичної допомоги задля збереження власних тканин для подальшої пластики та операцій, що запобігають розвиткові тяжких ускладнень.
НАУКОВА ЕВОЛЮЦІЯ ТА ГЛОБАЛЬНІ ТЕНДЕНЦІЇ У ВИВЧЕННІ ВЗАЄМОЗВ’ЯЗКІВ МІЖ МОРБІДНИМ ОЖИРІННЯМ ТА ПСИХІЧНИМ ЗДОРОВ’ЯМ
Метою дослідження було проведення бібліометричного аналізу світового каталогу наукової літератури, індексованої у провідних науко метричних базах даних, з метою виявлення часової динаміки проблеми, її структури та найпоширеніших векторів досліджень коморбідності морбідного ожиріння та афективної патології. Було обрано кількісно-структурно-аналітичний метод та використано спеціалізований пошуковий запит, що поєднував терміни, пов'язані з тяжким ожирінням та тривожно-депресивними розладами. Було проаналізовано рік публікації, тип документа, галузеву приналежність, географічний та інституційний розподіл і профілі фінансування. Результати показали постійне зростання інтересу до цієї наукової галузі, і найпоширенішими були оригінальні клінічні дослідження та систематичні огляди. Найбільш продуктивними з точки зору кількості публікацій були дослідницькі центри США та Китаю, що базуються на глобалізації міждисциплінарних досліджень у галузі баріатричної медицини та психіатрії. Тематичний розподіл підтверджує взаємодію клінічних, нейробіологічних та імунометаболічних підходів. Згідно з узагальненням існуючих досліджень, між морбідним ожирінням та тривожно-депресивними розладами існує двосторонній патофізіологічний зв'язок, в якому ключову роль відіграють хронічне слабке запалення, нейрозапалення, порушення регуляції гіпоталамо-гіпофізарно-наднирковозалозної осі, інсулінорезистентність та втрата нейропластичності. Тенденція пов'язувати тяжкість ожиріння з психологічним дистресом доводить важливість включення психіатричного скринінгу в схеми лікування пацієнтів з тяжким ожирінням. Ці висновки підтримують розвиток цієї галузі як незалежної міждисциплінарної сфери та проливають світло на можливості створення індивідуалізованих підходів до лікування з урахуванням імунометаболічного фенотипу та впливу хронічного стресу.
ПРЕДЕТЕРМІНАНТИ ПСИХО-НЕВРОТИЧНИХ РОЗЛАДІВ З ПОЗИЦІЙ КЛІНІЧНОЇ ПАТОФІЗІОЛОГІЇ ТА ДИФЕРЕНЦІАЛЬНОЇ ПСИХОФІЗІОЛОГІЇ
Метою дослідження було з’ясування провідних предетермінант розвитку психоневротичних розладів з позицій клінічної патофізіології та диференціальної психофізіології. Систематичний аналіз досліджень з 2020 по 2025 роки, взятих з медичних баз даних PubMed, Google Scholar, Web of Science and SCOPUS, висвітлює основні чотири предетермінанти високого ризику розвитку психо-невротичних розладів – особистісні особливості індивіда (преморбідні своєрідні риси характеру), генетичну детермінацію основних властивостей нервової системи, середовищні фактори та дизрегуляцію нервової, ендокринної та імунної систем. Автори акцентують увагу на необхідності системного та інтегративного підходу для визначення міжіндивідуальної варіативності психологічних ознак з позицій клінічної патофізіології, психогенетики та диференціальної психофізіології. Автори висловлюють, що донозологічна діагностика пограничних психічних станів та визначення ступеня ризику можливого переходу психоневротичних розладів у неврози повинні базуватися на врахуванні детермінант таких розладів, що є перспективним профілактичним напрямком для збереження здоров'я широких верств населення України.
ФАКТОРИ РИЗИКУ РОЗВИТКУ КРИТИЧНИХ СТАНІВ У НОВОНАРОДЖЕНИХ
Протягом останніх десятиліть зниження неонатальної смертності залишається пріоритетним завданням для глобальних систем охорони здоров’я. Сучасні досягнення в неонатології, зокрема створення перинатальних центрів та вдосконалення інтенсивної терапії, сприяли зниженню смертності. Проте ускладнення та довгострокові наслідки серед тих, хто вижив, залишаються серйозною проблемою. У цьому огляді аналізується сучасна література щодо факторів ризику розвитку критичних станів у новонароджених, включаючи передчасні пологи, гіпоксію, інфекційні процеси та вроджені аномалії. Також розглядається, як початкова стабілізація та реанімація у пологовому залі впливають на частоту та наслідки критичних станів, зазначаючи, що поліорганна недостатність, спричинена гіпоксією та системним запаленням, є основним механізмом. Численні дослідження показують, що профілактика та раннє виявлення гіпоксії, вроджених аномалій та інфекцій істотно покращують результати, особливо для недоношених дітей, знижуючи як неонатальну смертність, так і ранню інвалідність. Подальші дослідження, спрямовані на уточнення стратифікації ризику критичних станів у новонароджених, мають важливе значення для поліпшення якості життя новонароджених.
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ЕМБРІО- ТА КАРДІОПРОТЕКТОРНОЇ РОЛІ СУКЦИНАТУ ЦИНКУ ВІДНОСНО ТОКСИЧНОСТІ ХЛОРИДУ КАДМІЮ
Серцево-судинні захворювання залишаються лідерами причин смертності в усьому світі та в Україні. Актуальним напрямком сучасних морфологічних досліджень є визначення змін, що виникають in vivo під впливом сполук кадмію на процеси запліднення, ембріогенез та формування і розвиток серця. Метою експерименту було визначення змін морфогенезу серця та основних показників ембріогенезу за умов хронічного щоденного впливу хлориду кадмію при ізольованому введенні та в комбінації з сукцинатом цинку. Отримані дані продемонстрували складний, залежний від тривалості надходження та дози характер взаємодії хлориду кадмію з есенціальним мікроелементом сукцинатом цинку. У тканинах серця дорослих самиць та у ембріонах щурів знижувався рівень накопичення кадмію при комбінованому надходженні досліджуваних речовин. Також одночасне надходження сукцинату цинку з хлоридом кадмію достовірно знижувало ефекти ембріо- та кардіотоксичності кадмію, що дозволяє розглядати сукцинат цинку як потенціальний протектор або біоантагоніст токсичним властивостям хлориду кадмію в досліджуванних дозах та способі введення в експерименті на щурах.
ГЛОБАЛЬНІ ТЕНДЕНЦІЇ І ФАКТОРИ РИЗИКУ НИЗЬКОЇ МАСИ ТІЛА ПРИ НАРОДЖЕННІ
Низька маса тіла при народженні, яка визначається як маса тіла новонародженого менше 2500 грамів, залишається серйозною глобальною проблемою охорони здоров'я, особливо в країнах з низьким та середнім рівнем доходу, де реєструється понад 95 % випадків низької маси тіла при народженні. У цьому огляді узагальнюються сучасні глобальні та регіональні тенденції, оцінки поширеності та пов'язані фактори ризику низької маси тіла при народженні на основі даних ВООЗ, ЮНІСЕФ та наукових досліджень, що рецензуються. Ключовими детермінантами є передчасні пологи, затримка внутрішньоутробного розвитку, недостатнє харчування матері, анемія, соціально-економічний статус та обмежений доступ до якісної допологової медичної допомоги. Незважаючи на досягнення у сфері охорони здоров'я, прогрес у зниженні частоти низької маси тіла при народженні залишається повільним та нерівномірним у різних регіонах світу. В огляді наголошується на необхідності покращення якості даних, розробки цільових втручань та впровадження комплексних стратегій охорони здоров'я матері для зниження смертності та довгострокових ускладнень, пов'язаних з низькою масою тіла при народженні. Посилення перинатальної допомоги, підвищення рівня освіти матерів та усунення соціальних детермінантів здоров'я є важливими кроками на шляху до досягнення глобальних цілей охорони здоров'я дітей.
ВПЛИВ ГІДРОГЕН СУЛЬФІДУ ТА ЦИСТЕЇНУ НА ТОНУС АОРТИ ЩУРІВ З РІЗНИМ СТАТУСОМ ЩИТОПОДІБНОЇ ЗАЛОЗИ
Порушення функціонального стану щитоподібної залози є важливим чинником ризику розвитку ендотеліальної дисфункції та серцево-судинних захворювань. У дослідженні оцінено вплив сірковмісних сполук, зокрема цистеїну та гідрогенсульфіду, на скоротливу активність грудної аорти щурів із експериментально індукованим гіпо- та гіпертиреозом. Результати показали, що дефіцит тиреоїдних гормонів значно знижує здатність судинної стінки до релаксації у відповідь на зазначені сполуки, що підтверджувалося зміщенням кривих «доза-ефект» та підвищенням середньоефективних концентрацій. Натомість гіпертиреоїдний стан не спричинив суттєвих змін у тонусі аорти. Виявлені закономірності свідчать про формування вираженої ендотеліальної дисфункції при гіпотиреозі та розширюють уявлення про молекулярні механізми регуляції судинного тонусу в умовах ендокринних порушень. Отримані дані відкривають перспективи для пошуку нових терапевтичних мішеней у корекції серцево-судинних патологій, пов’язаних із дисфункцією щитоподібної залози.
ВПЛИВ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ НА БІОХІМІЧНІ ПОКАЗНИКИ СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ЯСЕН ЩУРІВ ЗА УМОВ КАРІЄСОГЕННОЇ ДІЄТИ ТА АЛІМЕНТАРНОГО ДЕФІЦИТУ ВІТАМІНУ D НА ТЛІ ДЕСТРУКЦІЇ КІСТКОВОЇ ТКАНИНИ ЩЕЛЕП
Робота була присвячена оцінці впливу запропонованого лікувально-профілактичного комплексу на біохімічні показники слизової оболонки ясен щурів за умов карієсогенної дієти та аліментарного дефіциту вітаміну D на тлі деструкції кісткової тканини щелеп. Експериментальні дослідження були проведені на 30 чотиримісячних щурах лінії Wistar стадного У ході експерименту тварини були поділені на три групи, по 10 щурів у кожній: 1 група – інтактні; 2 група – травма ділянки нижньої щелепи в проекції коренів молярів та моделювання аліментарного гіповітамінозу D на тлі високосахарозної карієсогенної дієти; 3 група – модель патології та застосування лікувально-профілактичного комплексу.. Готували гомогенати ясен та визначали рівень біохімічних маркерів системного запалення: активність еластази та вміст малонового діальдегіду, а також активність уреази, лізоциму та каталази. Лікувально-профілактичне застосування у щурів запропонованого комплексу сприяє гальмуванню виявлених порушень, нормалізуючи досліджувані показники до рівня інтактних тварин, що свідчить про виражені антиоксидантні, протизапальні та протимікробні властивості комплексу.
НЕЙРОТРОФІЧНІ ТА ГЛІАЛЬНІ МАРКЕРИ ВІДНОВЛЕННЯ НЕРВОВОЇ ТКАНИНИ ЗА УМОВ ГОСТРИХ РОЗЛАДІВ МОЗКОВОГО КРОВООБІГУ: ЕФЕКТИ КЛІТИННО-АНТИОКСИДАНТНОЇ ТЕРАПІЇ
Гострі розлади мозкового кровообігу залишаються одними з провідних причин смертності та інвалідизації, що зумовлює актуальність пошуку ефективних підходів до нейропротекції та стимуляції нейрогенезу. У зв’язку з цим важливим є дослідження змін нейрональних і гліальних маркерів при ішемічному ушкодженні мозку. Експеримент проведено на білих щурах із використанням моделі фокальної ішемії головного мозку, відтвореної шляхом ендоваскулярної оклюзії середньої мозкової артерії. У сироватці крові визначали рівні білка S100b, мозкового нейротрофічного фактора, нейронспецифічної енолази, гліального фібрилярного кислого білка та фактора росту пігментного епітелію імуноферментним методом для оцінки впливу мезенхімальних стовбурових клітин і ресвератролу. Встановлено, що гостре порушення мозкового кровообігу супроводжується зниженням нейронспецифічної енолази і фактора росту пігментного епітелію та підвищенням білка S100b, гліального фібрилярного кислого білка і мозкового нейротрофічного фактора, що відображає активацію глії та адаптаційні реакції нервової тканини. Монотерапія мезенхімальними стовбуровими клітинами забезпечувала часткову нормалізацію гліальної активності, тоді як їх комбіноване застосування з ресвератролом мало більш виражений ефект: підвищення нейронспецифічної енолази і фактора росту пігментного епітелію та зниження білка S100b і мозкового нейротрофічного фактору. Це свідчить про відновлення нейрональної метаболічної активності, стимуляцію ангіогенезу та оптимізацію гліально-нейрональної взаємодії. Новизна дослідження полягає у встановленні синергічного ефекту клітинно-антиоксидантної терапії, що забезпечує посилення нейрорегенерації, зниження оксидативного стресу та стабілізацію нейротрофічного статусу в ранньому відновному періоді. Отримані результати мають важливе значення для розвитку сучасних патогенетично обґрунтованих підходів до лікування ішемічного ураження мозку.
ЧАСОВА ДИНАМІКА УЛЬТРАСТРУКТУРНИХ УШКОДЖЕНЬ СІДНИЧНОГО НЕРВА ЩУРІВ ЗА УМОВ ДІЇ ЦИСПЛАТИНУ, ПАКЛІТАКСЕЛУ ТА ЇХ ОДНОЧАСНОГО ВВЕДЕННЯ
Хіміотерапевтично-індукована периферична нейропатія є одним із найпоширеніших дозолімітуючих ускладнень при застосуванні цисплатину та паклітакселу. Метою дослідження було охарактеризувати ультраструктурні зміни сідничного нерва щурів та їхню часову динаміку при окремому та комбінованому введенні цих препаратів. Дослідження виконано на статевозрілих самцях білих інбредних щурів, розподілених на чотири групи: інтактний контроль, паклітаксел (сумарно 8 мг/кг в/о), цисплатин (сумарно 16 мг/кг в/о) та група одночасного введення. При одночасному введенні тварини отримували цисплатин у дозі 2 мг/кг та паклітаксел у дозі 5 мг/кг один раз на тиждень протягом шести тижнів. Обрана схема забезпечувала кумулятивне дозове навантаження, співмірне зі стандартними клінічними режимами паклітакселу 175 мг/м² і цисплатину 75 мг/м² при перерахунку за площею поверхні тіла. Ультраструктуру нерва вивчали методом трансмісійної електронної мікроскопії на 1, 7, 60, 90 та 120 добу після початку введення препаратів із морфометричним визначенням товщини базальної мембрани ендоневральних капілярів. Цисплатин викликав ранні та виражені ендотеліосудинні ушкодження (потовщення базальної мембрани до 255±30 нм, мікропіноцитоз, стаз, периваскулярний набряк). Паклітаксел переважно уражував аксонально-гліальну ланку (периаксональні вакуолі, розшарування мієліну, мітохондріальна дегенерація у шванівських клітинах). Одночасне введення спричиняло синергічну деструкцію всіх компонентів нейро-гліо-судинного комплексу з максимальною товщиною базальної мембрани 280±33 нм на 90-ту добу. На 120-ту добу відзначали лише часткове відновлення з ознаками хронічної аксональної атрофії та стійкого потовщення базальної мембрани. Встановлено, що саме порушення роботи ендотелію запускає й визначає подальший розвиток ушкоджень при хіміотерапевтично-індукованій периферичній нейропатії. Отримані дані обґрунтовують необхідність ранніх нейропротекторних стратегій, спрямованих на стабілізацію гемато-нервового бар’єра та мітохондріального гомеостазу.
МОРФОФУНКЦІОНАЛЬНИЙ СТАН МАКРОФАГАЛЬНОЇ ЛАНКИ СЕЛЕЗІНКИ ЗА УМОВ ОКСИДАТИВНО-НІТРОЗАТИВНОГО СТРЕСУ, ВИКЛИКАНОГО ТРИВАЛИМ ВВЕДЕННЯМ КОМПЛЕКСУ ХІМІЧНИХ ХАРЧОВИХ ДОБАВОК
Дослідження присвячено вивченню впливу тривалого введення комплексу харчових добавок на стан макрофагальної ланки селезінки щурів. Експеримент проведено на сімдесяти щурах-самцях, які отримували суміш добавок протягом 1–20 тижнів. Оцінювали рівні малонового діальдегіду, нітритів та імуноморфологію CD68+ макрофагів. Встановлено двофазну реакцію макрофагальної популяції. На ранніх термінах спостерігалося зростання кількості клітин із піком на 4-му тижні, що у 1,79 раза перевищувало контроль. Хронічний вплив призвів до вираженої редукції чисельності клітин до 20-го тижня у 4,48 раза порівняно з початковими значеннями. Морфологічний аналіз виявив прогресуючу фрагментацію клітин, атрофію маргінальної зони та зниження інтенсивності імуногістохімічного забарвлення. Структурна деградація макрофагального апарату тісно корелювала з накопиченням продуктів пероксидного окиснення ліпідів. Робота демонструє механізм виснаження імунного бар’єру селезінки під дією тривалого ксенобіотичного навантаження.
МІКРОСКОПІЧНІ ТА МОРФОМЕТРИЧНІ ЗМІНИ В МІКРОСУДИНАХ ЛЕГЕНЬ ЛАБОРАТОРНИХ ЩУРІВ ЧЕРЕЗ ТРИ ГОДИНИ ПІСЛЯ ВВЕДЕННЯ ОТРУТИ СКОРПІОНУ LEIURUS MACROCTENUS
Через три години після введення отрути скорпіона Leiurus macroctenus у легенях лабораторних щурів формуються виражені структурні та функціональні порушення мікроциркуляторного русла. Серед мікроскопічних змін на перший план виходить виражене повнокрів’я судин дрібного калібру у поєднанні з їх звуженням, зумовленим набряком як їх оболонок так і стромального компоненту легені. Окрім цього виявлено виражену запальну реакцію, що характеризується масивною міграцією лейкоцитів із переважанням сегментоядерних нейтрофілів та активацією базофілів у периваскулярному просторі. Порушення цілісності судинної стінки супроводжується різноманітними мікроскопічними змінами, зокрема, її дезорганізацією, розшаруванням та розвитком периваскулярного набряку. У тканині легені в більшості полях зору спостерігаються вогнища з формуванням крововиливів та фібринових тромбів у судинах дрібного калібру. Морфометричний аналіз підтверджує виявлене достовірне зменшення внутрішнього діаметра артеріол, капілярів і венул (р=0.004, р=0.007 та р=0.0002 відповідно) порівняно з контролем. Сукупність виявлених мікроскопічних змін свідчить про розвиток гострих запально-тромбогеморагічних порушень з боку циркуляції крові у дрібних судинах легень у відповідь на токсичну дію отрути скорпіона Leiurus macroctenus.